ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського засобу

ОЛЕМБІК-20

(ОLЕМВІC-20)

ОЛЕМБІК-40

(ОLЕМВІC-40)

Склад:

діюча речовина: олмесартану медоксоміл;

1 таблетка Олембік-20 містить
олмесартану медоксомілу 20 мг;

1 таблетка Олембік-40 містить
олмесартану медоксомілу 40 мг;

допоміжні речовини: лактози
моногідрат, целюлоза мікрокристалічна, гідроксипропілцелюлоза низькозаміщена,
гідроксипропілцелюлоза, магнію стеарат;

оболонка Opadry 03F82788: гіпромелоза (Е464), титану діоксид (Е171), макрогол
(E1521), оксид заліза жовтий (Е172).

Лікарська форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні властивості:

Олембік-20 (20 мг): круглі двоопуклі таблетки жовтого кольору, вкриті плівковою оболонкою, з тисненням
'323' з одного боку і 'L' з іншого боку.

Олембік-40 (40 мг): овальні двоопуклі таблетки жовтого кольору, вкриті плівковою оболонкою, з тисненням 'L324'
з одного боку і рівні з іншого боку.

Фармакотерапевтична
група. Блокатори
рецепторів ангіотензину ІІ. Код АТХ C09С A08.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

Олембік – препарат блокатора рецепторів ангіотензину ІІ олмесартану медоксомілу.

Олмесартану медоксоміл є сильнодіючим перорально активним селективним
антагоністом рецепторів (тип AT1) ангіотензину ІІ. Вважається, що
він гальмує всі дії ангіотензину ІІ, які опосередковані рецептором AT1,
незалежно від джерела і шляху синтезу ангіотензину ІІ. Селективний антагонізм
рецепторів AT1 ангіотензину ІІ призводить до підвищення рівня реніну
в плазмі крові та концентрацій ангіотензину І і ІІ, а також до деякого
зменшення концентрації альдостерону у плазмі крові.

Ангіотензин II є основним вазоактивним гормоном ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи і відіграє важливу роль у патофізіології артеріальної гіпертензії через
рецептори типу 1 (AT1).

Клінічна ефективність і безпека.

При артеріальній гіпертензії олмесартану медоксоміл спричиняє дозозалежне
тривале зниження артеріального тиску. Немає свідчень щодо виникнення
артеріальної гіпотензії після прийому першої дози, тахіфілаксії під час
тривалого лікування або повернення артеріальної гіпертензії після припинення
лікування.

Одноразовий добовий прийом дози олмесартану медоксомілу забезпечує
ефективне і м’яке зниження артеріального тиску протягом 24 годин. Одноразовий прийом добової
дози препарату забезпечує таке ж зниження артеріального тиску, як і застосування
добової дози за 2 прийоми.

При безперервному лікуванні максимальне зниження артеріального тиску
досягається через 8 тижнів після початку терапії, хоча суттєве зниження
артеріального тиску спостерігається вже через 2 тижні лікування. При
застосуванні разом з гідрохлоротіазидом спостерігається додаткове зниження
артеріального тиску, і такий супутній прийом препаратів переноситься добре.

Вплив олмесартану на летальність і захворюваність поки що невідомий.

Фармакокінетика.

Всмоктування та розподіл.

Олмесартану медоксоміл – це проліки. Він швидко перетворюється у
фармакологічно активний метаболіт олмесартан під дією естераз у слизовій
оболонці кишечнику і в портальній крові під час абсорбції з травного тракту.

У плазмі крові чи в продуктах виділення олмесартану медоксоміл, що не
розпався, або незмінений боковий ланцюг медоксомільної групи не виявлялися.
Середнє абсолютне значення біодоступності олмесартану з таблетованої лікарської
форми становить 25,6 %.

Середнє максимальне значення (Сmax) олмесартану у плазмі крові
досягається приблизно через 2 години після внутрішнього застосування препарату,
і концентрація його у плазмі збільшується майже лінійно зі збільшенням
одноразової пероральної дози до 80 мг.

Їжа практично не впливає на біодоступність олмесартану, тому олмесартану
медоксоміл можна застосовувати незалежно від прийому їжі.

У фармакокінетиці олмесартану не спостерігалось жодної клінічно значущої
різниці залежно від статі.

Зв’язування олмесартану медоксомілу з білками плазми крові є значним (99,7
%), але потенціал для клінічно значущого зсуву величини зв’язування з білками
при взаємодії олмесартану з іншими одночасно застосованими лікарськими засобами
з високим ступенем зв’язування з білками є низьким (що підтверджується фактом
відсутності клінічно значущої взаємодії між олмесартану медоксомілом і варфарином).
Зв’язування олмесартану з клітинами крові є незначним. Середній об’єм розподілу
після внутрішньовенного введення є малим (16–29 л).

Метаболізм і виведення.

Загальний плазмовий кліренс, як правило, становив
1,3 л/год (CV, 19 %) і був відносно повільним порівняно з кровообігом у печінці
(приблизно 90 л/год). Після введення одноразової пероральної дози олмесартану
медоксомілу, поміченого ізотопом 14C,
10–16 % введеної радіоактивності виводилося із
сечею (переважна кількість – протягом 24
годин після введення дози), а залишок радіоактивності виводився з фекаліями.
Спираючись на показник системної доступності (25,6 %), можна підрахувати, що
абсорбований олмесартан виводиться як нирками (приблизно 40 %), так і через
печінку та жовчовивідні шляхи (приблизно 60 %). Вся виведена радіоактивність
була визначена як олмесартан. Жодного іншого значущого метаболіту виявлено не
було. Кишково-печінкова рециркуляція олмесартану є мінімальною. Оскільки значна
частка олмесартану виводиться через жовчовивідні шляхи, застосування препарату
пацієнтам з обструкцією жовчовивідних шляхів є протипоказаним.

Кінцевий період напіввиведення олмесартану
знаходився у діапазоні від 10 до 15 годин після багаторазового перорального
застосування. Стабільний стан досягався після прийому перших кількох доз
препарату, причому подальшого його накопичення не спостерігалося через 14 днів
повторного прийому. Нирковий кліренс становив приблизно 0,5–0,7 л/год і був незалежним від дози.

Фармакокінетика в особливих групах пацієнтів.

Особи літнього
віку (від 65 років)

Серед пацієнтів з артеріальною гіпертензією
величина площі під кривою «концентрація – час»
(AUC) у стабільному стані збільшувалася приблизно на 35 % у пацієнтів віком 65–75 років і приблизно на 44 % у пацієнтів віком від 75 років, порівняно з групою
молодшого віку. Це щонайменше частково може бути пов’язано із зниженням функції
нирок у цій групі пацієнтів.

Порушення
функції нирок

У пацієнтів з легкими, помірними або тяжкими
порушеннями функції нирок показники AUC у стабільному стані збільшилися
відповідно на 62 %, 82 % і 179 % порівняно з
такими показниками у здорових добровольців групи контролю.

Порушення
функції печінки

Після одноразового перорального застосування
показники AUC олмесартану у пацієнтів з легким або помірним порушенням функції
печінки були відповідно на 6 % і 65 % вищими, ніж такі показники у здорових
добровольців. Через 2 години після прийому препарату у здорових добровольців і
пацієнтів з легким і помірним порушенням функції печінки незв’язана частка
олмесартану становила відповідно 0,26 %, 0,34 % і 0,41 %. Після повторного
прийому у пацієнтів з помірним порушенням функції печінки середній показник AUC
олмесартану був на 65 % більшим, ніж у здорових добровольців. Середні показники
Cmax олмесартану були подібними у пацієнтів з порушенням функції
печінки та у здорових добровольців. Оцінку застосування олмесартану медоксомілу
пацієнтам з тяжкими порушеннями функції печінки не проводили.

Клінічні характеристики.

Показання.

Есенціальна артеріальна
гіпертензія.

Протипоказання.

Підвищена чутливість до діючої речовини або до одного з компонентів
препарату. Обструкція жовчовивідних шляхів. Одночасне застосування олмесартану
із препаратами, що містять аліскірен, протипоказане пацієнтам, хворим на
цукровий діабет та ниркову недостатність (ШКФ < 60 мл/хв/1,73 м2).
Протипоказано застосовувати препарат вагітним та жінкам, які планують
завагітніти (див. «Застосування у період вагітності або годування груддю»). Протипоказано
дітям та підліткам (до 18 років)

Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій.

Дія інших лікарських засобів на олмесартану
медоксоміл.

Інші препарати з гіпотензивною дією

Гіпотензивний ефект
олмесартану медоксомілу може бути збільшений при одночасному застосуванні з
іншими гіпотензивними препаратами.

Інгібітори ангіотензинперетворюючого ферменту (АПФ), блокатори рецепторів ангіотензину II або
аліскірен

Подвійна блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової системи (РААС) за допомогою комбінованого
застосування інгібіторів АПФ, блокаторів рецепторів ангіотензину II або
аліскірену пов’язана з більш високою частотою побічних ефектів, таких як
артеріальна гіпотензія, гіперкаліємія і зниження функції нирок (у тому числі
гостра ниркова недостатність) порівняно з окремим застосуванням препаратів, що
діють на РААС.

Препарати калію та калійзберігаючі діуретичні
засоби

При одночасному застосуванні препаратів, що діють
на ренін-ангіотензин-альдостеронову систему з калійзберігаючими діуретичними
засобами, препаратами калію, замінниками солі, що містять калій, або іншими
препаратами, що можуть підвищувати рівень калію (наприклад, гепарином), можливе
підвищення концентрації калію у сироватці крові, тому таке одночасне
застосування не рекомендується.

Нестероїдні протизапальні препарати (НПЗП)

НПЗП, у тому числі ацетилсаліцилова кислота в
дозі більше 3 г на добу, а також інгібітори ЦОГ-2 та антагоністи рецепторів
ангіотензину ІІ можуть діяти синергічно, зменшуючи клубочкову фільтрацію.
Одночасне застосування цих препаратів пов’язано з ризиком гострої ниркової
недостатності. У таких випадках треба контролювати функцію нирок на початку
лікування та забезпечити достатнє надходження рідини в організм пацієнта.

Крім цього, НПЗП при одночасному застосуванні
можуть зменшувати антигіпертензивну дію антагоністів рецепторів ангіотензину ІІ
і призводити до зниження їх ефективності.

Секвестрант жовчних кислот колесевелам

Одночасне застосування
секвестранту жовчних кислот колесевеламу гідрохлориду знижує системний вплив на
пікові концентрації олмесартану у плазмі крові та скорочує період його
напіввиведення. Застосування олмесартану медоксомілу щонайменше за 4 години до
прийому колесевеламу гідрохлориду зменшує їх взаємодію. Тому слід застосовувати
олмесартану медоксоміл щонайменше за 4 години до прийому колесевеламу
гідрохлориду.

Інші препарати

Помічено помірне зниження біодоступності
олмесартану медоксомілу після лікування антацидами (магнію/алюмінію гідроксид).
Одночасне застосування з варфарином та дигоксином не впливає на фармакокінетику
олмесартану медоксомілу.

Дія олмесартану медоксомілу на інші лікарські
засоби.

Препарати літію

При одночасному застосуванні літію з інгібіторами
ангіотензинперетворювального ферменту та з антагоністами рецепторів
ангіотензину ІІ спостерігалося оборотне підвищення концентрації літію в
сироватці крові та підвищення токсичності його препаратів, тому така комбінація
не рекомендується. Якщо таке одночасне застосування необхідне, то
рекомендується ретельний контроль концентрації літію в сироватці крові пацієнта
під час лікування.

Інші препарати

Не виявлено клінічно значущої взаємодії
олмесартану медоксомілу з варфарином, дигоксином, антацидом (алюмінію гідроксид/
магнію гідроксид), гідрохлоротіазидом та правастатином. Зокрема, олмесартану
медоксоміл суттєво не впливав на фармакодинаміку і фармакокінетику варфарину
або на фармакокінетику дигоксину.

Також не було виявлено клінічно значущої
інгібуючої дії олмесартану медоксомілу на ферменти 1А1/2, 2А6, 2С8/9, 2С19/
2D6, 2E1, 3A4  та цитохром Р450 у людини in vitro, і був помічений мінімальний або нульовий індукований
ефект щодо цитохрому Р450 у тварин. Тому досліджень взаємодії  in vivo з відомими інгібіторами та індукторами ферментів
цитохрому Р450 не проводили. Клінічно значущих взаємодій між олмесартаном та
препаратами, метаболізм яких забезпечується вищевказаними ферментами цитохрому
Р450, не очікується.

Особливості застосування.

Зменшення
об’єму циркулюючої крові

У
пацієнтів зі зменшеним об’ємом циркулюючої крові та/або низьким рівнем натрію у
сироватці крові внаслідок інтенсивної терапії діуретиками, обмеженого
споживання солі з їжею, діареї або блювання може розвинутися симптоматична
артеріальна гіпотензія, особливо після застосування першої дози препарату. Такі
порушення слід усунути до початку лікування олмесартану медоксомілом.

Інші
умови, пов’язані зі стимуляцією ренін-ангіотензин-альдостеронової системи

Пацієнти,
у яких судинний тонус та функція більшою мірою залежать від активності
ренін-ангіотензин-альдостеронової системи, наприклад пацієнти із тяжкою
застійною серцевою недостатністю або з патологією нирок, у тому числі зі
стенозом ниркової артерії, гострою артеріальною гіпотензією, азотемією,
олігурією або, у рідкісних випадках, гострою нирковою недостатністю можуть
реагувати на інші препарати, що впливають на цю систему. Застосування
антагоністів рецепторів ангіотензину ІІ може супроводжуватися подібними
ефектами.

Вазоренальна
гіпертензія

Застосування
препаратів, що впливають на ренін-ангіотензин-альдостеронову систему, у
пацієнтів із двобічним стенозом або зі стенозом ниркової артерії єдиної нирки,
що функціонує, пов’язане з ризиком розвитку тяжкої артеріальної гіпотензії та
ниркової недостатності.

Порушення
функції нирок та трансплантація нирки

У
пацієнтів з порушенням функції нирок, які застосовують олмесартану медоксоміл, рекомендується
періодично контролювати концентрацію калію та креатиніну у сироватці крові.
Застосування олмесартану медоксомілу не рекомендоване пацієнтам із тяжким
порушенням функції нирок (кліренс креатиніну менше 20 мл/хв). Досвід
застосування олмесартану медоксомілу пацієнтам, які недавно перенесли
трансплантацію нирки, або пацієнтам із термінальною нирковою недостатністю
(кліренс креатиніну менше 12 мл/хв) відсутній.

Порушення
функції печінки

Олмесартану
медоксоміл не рекомендований для застосування пацієнтам із тяжким порушенням
функції печінки через відсутність досвіду його застосування.

Гіперкаліємія

Препарати,
що впливають на ренін-ангіотензин-альдостеронову систему, можуть провокувати
гіперкаліємію. Ризик розвитку гіперкаліємії збільшується у пацієнтів літнього
віку, і вона
може бути летальною при нирковій недостатності та цукровому діабеті, при
супутньому застосуванні інших препаратів, що призводять до підвищення рівня
калію, та/або при наявності інтеркурентних захворювань.

Перед
призначенням супутніх препаратів, що впливають на
ренін-ангіотензин-альдостеронову систему, слід ретельно оцінити співвідношення
можливої користі та можливого ризику цього лікування та розглянути інші
можливості терапії.  До основних факторів
ризику гіперкаліємії належать:

-
цукровий
діабет, порушення функції нирок, пацієнта понад 70 років;

-
комбінація
з одним або кількома препаратами, що впливають на
ренін-ангіотензин-альдостеронову систему та/або з препаратами калію. Деякі
препарати можуть спричинити гіперкаліємію: замінники солі, калієвмісні
препарати, калійзберігаючі діуретичні засоби, інгібітори АПФ, антагоністи
рецепторів ангіотензину ІІ, нестероїдні протизапальні засоби, у тому числі
селективні інгібітори ЦОГ-2, гепарин, імунодепресанти, наприклад циклоспорин
або такролімус, триметоприм;

-
інтеркурентні
захворювання та стани, у тому числі дегідратація, гостра декомпенсація серцевої
діяльності, метаболічний ацидоз, збільшення тяжкості ниркових порушень, раптове
порушення функції нирок, наприклад при інфекційних захворюваннях, лізис клітин,
наприклад при гострій ішемії кінцівок, рабдоміолізі, політравмах.

У
пацієнтів із такими факторами ризику рекомендується постійний контроль
концентрації калію у сироватці крові.

Подвійна блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової системи (РААС)

Існує доказ того,
що одночасне застосування інгібіторів АПФ, блокаторів рецепторів ангіотензину
II або аліскірену підвищує ризик артеріальної гіпотензії, гіперкаліємії і
зниження функції нирок (у тому числі гострої ниркової недостатності). Тому
подвійна блокада РААС, пов’язана з одночасним застосуванням інгібіторів АПФ,
блокаторів рецепторів ангіотензину II або аліскірену, не рекомендована.

Якщо подвійна
блокада вважається абсолютно необхідною, її слід проводити тільки під наглядом
фахівця та за умови ретельного моніторингу функції нирок, рівня електролітів та
артеріального тиску.

Інгібітори АПФ і блокатори рецепторів ангіотензину
II не слід одночасно застосовувати пацієнтам з діабетичною нефропатією.

Препарати
літію

Одночасне
застосування літію з олмесартану медоксомілом не рекомендується.

Стеноз
устя аорти або мітральний стеноз; обструктивна гіпертрофічна кардіоміопатія

Олмесартану
медоксоміл з обережністю застосовувати пацієнтам зі стенозом устя аорти чи
мітральним стенозом або з обструктивною гіпертрофічною кардіоміопатією.

Первинний
альдостеронізм

Пацієнти
з первинним альдостеронізмом не реагують на антигіпертензивні препарати, що
діють шляхом інгібування ренін-ангіотензинової системи. Таким чином,
застосування олмесартану медоксомілу не рекомендується таким пацієнтам.

Спру-подібна
ентеропатія

Тяжка хронічна діарея з істотною втратою маси тіла,
що виникала у дуже рідкісних випадках серед пацієнтів, які застосовували
олмесартан, протягом періоду від кількох місяців до року після початку прийому
препарату, можливо, була спричинена локалізованою реакцією гіперчутливості
уповільненого типу. Кишкова біопсія часто вказувала на атрофію ворсинок. Якщо у
пацієнта виникають такі симптоми під час лікування олмесартаном, необхідно
виключити іншу етіологію. Слід розглянути припинення прийому олмесартану
медоксомілу в тих випадках, коли інша етіологія не визначена. У випадках, коли
симптоми зникають і спру-подібна ентеропатія підтверджена біопсією, лікування
олмесартаном медоксомілом не слід поновлювати.

Етнічні
відмінності

Антигіпертензивний
ефект олмесартану медоксомілу дещо менший у представників негроїдної раси, ніж
в інших пацієнтів, можливо через більшу поширеність низького рівня реніну в цій
популяції.

Інше

Значне
зниження артеріального тиску на тлі лікування будь-якими антигіпертензивними
засобами у пацієнтів з ішемічною хворобою серця або з порушенням мозкового
кровообігу може призвести до інфаркту міокарда та інсульту.

Препарат
містить лактозу, тому його не слід застосовувати пацієнтам із вродженою
непереносимістю галактози, вродженою недостатністю лактази або з порушенням
всмоктування глюкози та галактози.

Застосування
у період вагітності або годування груддю.

Вагітність

Лікарський засіб протипоказаний (див. «Протипоказання») вагітним та жінкам, які планують завагітніти. Якщо під час лікування цим
засобом підтверджується вагітність, його застосування необхідно негайно
припинити і замінити іншим лікарським засобом, дозволеним до застосування
вагітним. Пацієнток, які планують завагітніти, слід перевести на альтернативне антигіпертензивне лікування, яке має затверджений профіль безпеки
застосування під час вагітності.

Період годування груддю

Застосування препарату у період
годування груддю протипоказано.

Здатність впливати на швидкість реакції при
керуванні автотранспортом або іншими механізмами.

Не проводилось жодних досліджень впливу на здатність керувати автомобілем
та іншими механічними засобами. Однак слід враховувати, що протягом
антигіпертензивного лікування у пацієнтів можливі запаморочення або втома, що
може позначитися на здатності керувати автотранспортом або працювати з іншими
механізмами.

Спосіб застосування та дози.

Початкова добова доза олмесартану медоксомілу становить 10 мг 1 раз на
добу. Якщо зменшення артеріального тиску недостатнє, то дозу слід збільшити до
20 мг 1 раз на добу. Якщо є необхідність, дозу препарату можна збільшити до 40
мг 1 раз на добу (максимальна добова доза) або додати до лікування
гідрохлоротіазид.

Антигіпертензивний ефект олмесартану медоксомілу спостерігається, як правило,
протягом

2 тижнів після початку лікування, а максимальний ефект спостерігається
через 8 тижнів після початку терапії. Це слід мати на увазі, розглядаючи зміни
дозування для будь-якого пацієнта.

Препарат рекомендується застосовувати приблизно в один і той самий час
кожен день, з їжею або без їжі, наприклад під час сніданку. Таблетки слід
запивати достатньою кількістю рідини (наприклад, 1 склянкою води). Таблетку не
слід розжовувати.

Пацієнти літнього віку (від 65
років)

Зазвичай немає необхідності у коригуванні дози пацієнтам літнього віку (див. рекомендовані
дози для пацієнтів із порушенням функції нирок). При  підвищенні добової дози до максимальної, що
становить 40 мг, слід ретельно контролювати артеріальний тиск.

Пацієнти з порушенням функції нирок

Максимальна добова доза для пацієнтів із порушенням функції нирок легкого або помірного ступеня тяжкості
(кліренс креатиніну 20–60
мл/хв) становить 20 мг, оскільки досвід застосування вищих доз у цій
групі відсутній. Олмесартану медоксоміл не показаний при тяжкому порушенні
функції нирок (кліренс креатиніну менше 20 мл/хв) через незначний досвід його
застосування таким пацієнтам.

Порушення функції печінки

При порушенні функції печінки легкого ступеня тяжкості корекція дози не
потрібна. При помірному ступені порушення початкова доза олмесартану
медоксомілу становить 10 мг на добу, а максимальна – 20 мг. При супутньому
призначенні пацієнтам із порушенням функції печінки діуретичних засобів та/або
інших антигіпертензивних засобів необхідно ретельно спостерігати за рівнем
артеріального тиску та функцією нирок. Олмесартану медоксоміл не показаний при
тяжкому порушенні функції печінки через відсутність достатнього досвіду
застосування. Олмесартану медоксоміл не слід застосовувати пацієнтам з
обструкцією жовчовивідних шляхів.

Діти.

Застосування препарату дітям протипоказано через недостатність даних про
безпеку та ефективність.

Передозування.

Щодо передозування є лише обмежена інформація. Найвірогіднішим ефектом при
передозуванні є артеріальна гіпотензія. У разі передозування за пацієнтом слід
уважно спостерігати і проводити симптоматичну, підтримуючу терапію.

Даних щодо можливості виведення олмесартану медоксомілу шляхом діалізу
немає.

Побічні реакції.

Найчастіше при застосуванні препарату виникають
такі побічні реакції, як головний біль, запаморочення, підвищена втомлюваність.

Побічні реакції можуть проявлятися:

З  боку системи крові та лімфатичної системи:
тромбоцитопенія.

З боку імунної
системи: анафілактична реакція.

З боку метаболізму та травлення: гіпертригліцеридемія, гіперхолестеринемія,
гіперурикемія, гіперкаліємія.

З боку нервової системи: запаморочення, головний біль.

З боку органів слуху: вертиго.

З боку серцево-судинної системи: стенокардія, тахікардія, артеріальна
гіпотензія.

З боку органів дихання, грудної порожнини і середньостіння: бронхіт,
фарингіт, кашель, риніт.

З боку шлунково-кишкового тракту: гастроентерит, діарея, біль у животі,
нудота, диспепсія, блювання, спру-подібна ентеропатія.

З боку шкіри та підшкірних тканин: екзантема, алергічний дерматит,
кропив’янка, висипання, свербіж, алопеція, ангіоневротичний набряк.

З боку скелетно-м’язової системи і сполучної тканини: артрит, біль у спині,
біль у кістках, міалгія, артралгія, м’язові судоми.

З боку нирок та сечовивідних шляхів: гематурія, інфекція сечовивідних
шляхів, гостра ниркова недостатність, порушення функції нирок.

Загальні порушення: біль, біль у грудній клітці, периферичний набряк,
грипозні симптоми, підвищена втомлюваність, набряк обличчя, астенія, загальне
нездужання, летаргічний стан.

Зміни лабораторних параметрів: підвищення рівня ферментів печінки,
підвищення рівня сечовини у крові, підвищення рівня креатинфосфокінази у крові,
підвищення рівня креатиніну у крові.

Повідомлялося про поодинокі випадки
рабдоміолізу, пов’язані за часом із застосуванням блокаторів рецепторів
ангіотензину II.

Термін придатності. 2 роки.

Умови зберігання.

Зберігати в оригінальній упаковці  при температурі не вище 30 оС. Зберігати
у недоступному для дітей місці.

Упаковка. По 10 таблеток у блістері, по 3 блістери в картонній коробці.

Категорія відпуску. За рецептом.

Виробник.

Алємбік
Фармас’ютікелс Лімітед.

Місцезнаходження виробника та його адреса місця провадження діяльності.

Панелав, ПВ Таджпура, Округ Халол, Район
Панчмахал, Гуджарат – 389 350, Індія.