ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ВІСТАЗОЛ

(VISTAZOLE)

Склад:

діюча
речовина:
золедронова
кислота;

1 мл розчину
містить 0,8528 мг
золедронової
кислоти
моногідрату,
що
еквівалентно
0,8000 мг золедронової
кислоти;

допоміжні речовини:
маніт (Е 421),
натрію
цитрат, вода
для ін’єкцій.

Лікарська
форма. Концентрат
для розчину
для інфузій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозорий
безбарвний
розчин,
практично вільний
від видимих
частинок.

Фармакотерапевтична
група. Засоби,
що впливають
на структуру
та мінералізацію
кісток.
Бісфосфонати.
Код АТХ М05В А08.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Золедронова
кислота
належить до
нового класу
бісфосфонатів,
що
специфічним
чином діють
на кісткову
тканину. Вона
є одним із найпотужніших
серед
відомих на
сьогодні інгібіторів
остеокластної
кісткової
резорбції.

Селективна
дія
бісфосфонатів
на кістки базується
на їхній
високій
спорідненості
з
мінералізованою
кістковою
тканиною, однак
молекулярний
механізм, що
призводить до
інгібіції
остеокластної
активності, дотепер
не
з’ясований.
Дослідження
на тваринах
встановили,
що
золедронова
кислота інгібує
кісткову
резорбцію
без
негативного
впливу на
формування,
мінералізацію
та механічні
властивості
кісток.

Крім
інгібіції
остеокластної
кісткової резорбції,
золедронова
кислота
чинить пряму
протипухлинну
дію на
культивовані
клітини
мієломи та
раку
молочної
залози людини
завдяки
інгібіції
проліферації
клітин та
індукції
апоптозу. Це
вказує на те,
що золедронова
кислота може
мати
антиметастатичні
властивості. В
доклінічних
дослідженнях
були продемонстровані
такі
властивості:

In vivo – інгібіція
остеокластної
кісткової
резорбції,
яка діє на
структуру
мікрокристалічного
матриксу
кістки, що
зменшує ріст
пухлини;
антиангіогенна
(дія на
судини, що
призводить
до зменшення
кровопостачання
пухлини) та
протибольова
дія.

In vitro – інгібіція
остеобластної
проліферації,
цитостатична
дія,
проапоптостатична
дія на
пухлинні
клітини,
синергічний
цитостатичний
ефект з
іншими
протипухлинними
лікарськими
засобами,
антиадгезивна
та антиінвазивна
дія.

Фармакокінетика.

Дані
з
фармакокінетики
при
метастазах у
кістки
отримані
після
одноразової
і повторних 5-
і 15-хвилинних
інфузій 2, 4, 8 і 16
мг золедронової
кислоти 64
пацієнтам.
Фармакокінетичні
параметри не
залежать від
дози
препарату.

Після
початку
інфузії
золедронової
кислоти
плазмова
концентрація
препарату
швидко
збільшується,
досягаючи
піка наприкінці
інфузії. Далі
відбувається
швидке зменшення
концентрації
< 10 % від
пікового
значення
після 4 годин
і < 1 % від
пікового
значення після
24 годин із
послідовно
пролонгованим
періодом
низьких
концентрацій,
що не перевищують
0,1 % від піка, до
другої
інфузії на 28-й
день.
Золедронова
кислота,
введена
внутрішньовенно,
виводиться
нирками у 3
етапи: швидке
двофазне
виведення
препарату із
системної
циркуляції з
періодом
напівжиття t½α
= 0,24 години і t½β
= 1,87 години та
тривала фаза
з кінцевим
періодом
напіввиведення
t½γ = 146 годин.
Не
відзначено
кумуляції
препарату у
плазмі крові
при
повторних
введеннях кожні
28 днів.
Золедронова
кислота не
піддається
метаболізму
і виводиться
нирками у незміненому
вигляді.
Протягом
перших 24
годин у сечі
виявляється
39 ± 16 % введеної
дози. Решта
препарату в
основному
зв’язується
з кістковою
тканиною.
Потім поволі
відбувається
зворотне
вивільнення
золедронової
кислоти з
кісткової
тканини у
системний кровотік
і її
виведення
нирками.
Загальний кліренс
препарату в
організмі
становить 5,04 ±
2,5 л/год і не
залежить від
дози
препарату, статі,
віку, расової
приналежності
та маси тіла
пацієнта.
Збільшення
часу інфузії
з 5 до 15 хв
призводить
до зменшення
концентрації
золедронової
кислоти на 30 %
наприкінці
інфузії, але
не впливає на
криву
залежності
концентрації
від часу у
плазмі крові
(AUC).

Варіабельність
фармакокінетичних
параметрів
золедронової
кислоти, як і
інших бісфосфонатів,
у різних
пацієнтів
була високою.

Дані
з
фармакокінетики
золедронової
кислоти у
пацієнтів з
гіперкальціємією
і печінковою
недостатністю
відсутні. За
даними,
отриманими in vitro,
золедронова
кислота не
інгібує
фермент Р450
людини і не
піддається
біотрансформації;
за даними
експериментальних
досліджень, проведених
на тваринах,
з калом
виводиться
менше 3 %
введеної
дози, що дає
можливість припустити,
що стан
функції
печінки не
впливає на
фармакокінетику
золедронової
кислоти.

Нирковий
кліренс
золедронової
кислоти корелює
із кліренсом
креатиніну,
нирковий кліренс
становить 75 ± 33
% кліренсу
креатиніну,
що досягав у
середньому 84
± 29 мл/хв
(діапазон 22 – 143
мл/хв) у 64
онкологічних
пацієнтів,
включених у
дослідження.
Аналіз групи
пацієнтів
показав, що у
пацієнтів із
кліренсом
креатиніну 20
мл/хв (гостра
ниркова
недостатність)
та 50 мл/хв
(середня
ниркова
недостатність)
відносний
кліренс
золедронової
кислоти – 37 % та
72 % відповідно.
Однак дані з
фармакокінетики
у хворих із
гострою
нирковою
недостатністю
(кліренс креатиніну
< 30 мл/хв)
обмежені.

Виявлена
низька
спорідненість
золедронової
кислоти з
клітинними
компонентами
крові.

Зв’язування
з білками
плазми є
низьким, незв’язана
фракція
становить
від 60 % при 2
нг/мл до 77 % при 2000
нг/мл
золедронової
кислоти.

Особливі
популяції

Діти

Обмежені
фармакокінетичні
дані щодо дітей
з тяжкою
формою
порушення
остеогенезу дають
можливість
припустити,
що фармакокінетика
золедронової
кислоти у
дітей віком
від 3 до 17 років
аналогічна
такій у
дорослих при
застосуванні
в
еквівалентних
дозах (мг/кг).
Вік, маса,
стать
пацієнта і
кліренс креатиніну,
як виявилося,
не впливають
на системну
експозицію
золедронової
кислоти.

Клінічні
характеристики.

Показання.

–
Профілактика
симптомів,
пов’язаних з
ураженням
кісткової
тканини (патологічні
переломи,
компресія
хребетного
стовба,
ускладнення
після
хірургічних
втручань і
променевої
терапії або
гіперкальціємія,
обумовлена
злоякісною
пухлиною), у
пацієнтів зі
злоякісними
новоутвореннями
на пізніх
стадіях.

–
Лікування
гіперкальціємії,
обумовленої
злоякісною
пухлиною.

Протипоказання.

·
Гіперчутливість
до діючої
речовини
(золедронової
кислоти),
інших
бісфосфонатів
або до
будь-якої
допоміжної
речовини, що
входить до
складу
лікарського
засобу.

·
Вагітність
або період
годування
груддю.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій.

Під
час
клінічних
досліджень
одночасно із
золедроновою
кислотою
часто
призначали
інші
лікарські
засоби:
протипухлинні
препарати,
діуретики,
антибіотики,
аналгетики.
Будь-яких
клінічно
значущих
взаємодій не
відзначалося.

За
даними,
отриманими у
процесі
досліджень in vitro,
золедронова
кислота
істотно не
зв’язується
з білками
плазми крові
та не інгібує
ферменти
системи
цитохрому Р450.
Проте
спеціальні
клінічні
дослідження
лікарської
взаємодії не
проводилися.

Рекомендується
дотримуватися
обережності
при
одночасному
застосуванні
бісфосфонатів
і
аміноглікозидів,
оскільки
вони можуть
виявляти
адитивний
вплив,
унаслідок
чого рівень
кальцію в
сироватці
крові може
залишатися
зниженим
довше, ніж
потрібно.
Рекомендується
дотримуватися
обережності
при
одночасному
застосуванні
бісфосфонатів
і петльових
діуретиків,
оскільки
вони можуть
виявляти
адитивний
вплив, внаслідок
чого
можливий
розвиток
гіпокальціємії.
Слід бути
обережними
при призначенні
золедронової
кислоти та
інших
потенційно
нефротоксичних
препаратів. Необхідно враховувати
можливість
розвитку
гіпомагніємії
протягом
лікування. У
пацієнтів із
множинною
мієломою при
внутрішньовенному
введенні
бісфосфонатів
у комбінації
з
талідомідом
клінічно
значущих
взаємодій не
зафіксовано.

Повідомлялося
про
остеонекроз
щелепи у пацієнтів,
які
отримували
одночасне
лікування
золедроновою
кислотою та
антиангіогенними
(зменшують
кровопостачання
пухлини)
лікарськими
засобами.

Особливості
застосування.

Загальні

Перед
введенням
золедронової
кислоти слід
переконатися
в достатній
гідратації всіх
пацієнтів,
включаючи
пацієнтів з
легкими і
помірними
порушеннями
функції нирок.

Слід
уникати
гіпергідратації
у пацієнтів
із ризиком
розвитку
серцевої
недостатності.

Стандартні
метаболічні
показники,
пов’язані з
гіперкальціємією,
такі як
рівень кальцію,
фосфатів і
магнію,
потрібно
ретельно
перевірити
після
початку
терапії
золедроновою
кислотою.
Якщо виникає
гіпокальціємія,
гіпофосфатемія
або
гіпомагніємія,
може бути
необхідна
короткочасна
коригуюча
терапія.

Неліковані
пацієнти із
гіперкальціємією
зазвичай
мають деякі
порушення
функції нирок,
тому
необхідний
ретельний
моніторинг
показників
функції
нирок.

Лікарський
засіб
Вістазол
містить
діючу речовину
–
золедронову
кислоту.
Пацієнти, які
одержують
терапію
лікарським
засобом
Вістазол, не
повинні
одночасно
приймати інші
препарати, що
містять
золедронову
кислоту.

Пацієнти,
які
одержують
терапію
лікарським
засобом
Вістазол,
також не
повинні застосовувати
будь-які інші
бісфосфонати.

Порушення
функції
нирок

При
вирішенні
питання про
застосування
лікарського
засобу
Вістазол
хворим з гіперкальціємією,
обумовленою
злоякісною
пухлиною, на
тлі
порушення
функції
нирок слід
оцінити стан
хворого і
зробити
висновок про
те, чи
переважає
потенційна
користь від
лікування
над можливим
ризиком.

При
прийнятті
рішення про
лікування
пацієнтів з
метастазами
в кістки з
метою запобігання
симптомам,
пов’язаним
із захворюваннями
хребта, слід
враховувати,
що ефект від
застосування
препарату
починає
проявлятися
через 2 – 3
місяці.

Були
повідомлення
щодо
ниркових
дисфункцій,
пов’язаних
із
застосуванням
бісфосфонатів.
Фактори, які
збільшують
ризик порушення
функції
нирок,
включають
дегідратацію,
раніше
існуюче
порушення
функції нирок,
багаторазові
цикли
застосування
золедронової
кислоти або
інших
бісфосфонатів,
а також
застосування
нефротоксичних
засобів або
проведення
інфузії в
коротший термін,
ніж було
рекомендовано.
Хоча при введенні
золедронової
кислоти в
дозі 4 мг протягом
не менше 15 хв
ризик
зменшується,
порушення
функції
нирок можливе.
Випадки
порушення
функції
нирок,
прогресування
до ниркової
недостатності
та потреби в
діалізі
спостерігались
у пацієнтів після
введення
початкової
дози або
однократної
дози
золедронової
кислоти 4 мг.

Підвищення
рівня
креатиніну в
сироватці крові
спостерігається
також у
деяких пацієнтів,
які постійно
приймають
препарат у рекомендованих
дозах для
запобігання
виникненню
симптомів, пов’язаних із
захворюваннями
хребта, хоча
це відбувається
досить рідко.

Перед
прийомом
кожної дози
золедронової
кислоти у
пацієнтів
необхідно
оцінювати рівень
креатиніну в
сироватці
крові. Після
початку
лікування
пацієнтам із
метастазами
в кістках та
жінкам із
ранньою
стадією раку
молочної
залози в
постменопаузальному
періоді під
час
лікування
інгібіторами
ароматази (AIs)
для
запобігання
втраті маси
кісткової
тканини та
переломам
кісток
при
незначних
або помірних
порушеннях
функції
нирок
рекомендуються
нижчі дози золедронової
кислоти (див.
таблицю у
розділі «Спосіб
застосування
та дози»).
Пацієнтам, у
яких
спостерігаються
порушення
функції
нирок під час
лікування,
прийом
препарату
можна
відновлювати
лише тоді,
коли рівень
креатиніну
повернеться
до
початкового
значення в
межах 10 % від початкової
величини. При
поновленні
терапії
лікарський
засіб Вістазол
застосовують
у тій самій
дозі, як і до
тимчасового
припинення.

Через
можливий
вплив
бісфосфонатів,
у тому числі
лікарського
засобу
Вістазол, на
функцію
нирок та у
зв’язку з
відсутністю
розгорнутих
даних з
клінічної
безпеки щодо
пацієнтів з
тяжкою
нирковою
недостатністю
(креатинін
сироватки ≥ 400
мкмоль/л або
≥ 4,5 мг/дл для
пацієнтів з гіперкальціємією,
що
індукована
пухлиною, та
креатинін
сироватки ≥ 265
мкмоль/л або
≥ 3 мг/дл для
пацієнтів із
метастазами
у кістках та
у жінок з
ранньою
стадією раку
молочної залози
в
постменопаузальному
періоді під
час
лікування
інгібіторами
ароматази (AIs)
для
запобігання
втраті маси
кісткової
тканини та
переломам
кісток
відповідно) і
наявністю
лише
обмежених
фармакокінетичних
даних щодо
пацієнтів з
тяжкою
нирковою
недостатністю
(кліренс
креатиніну < 30
мл/хв)
застосування
лікарського
засобу
Вістазол
пацієнтам з
тяжкою нирковою
недостатністю
не
рекомендується.

Порушення
функції
печінки

Відсутні
певні
рекомендації
для пацієнтів
з тяжкою
печінковою
недостатністю,
оскільки
доступні
лише
обмежені
клінічні дані.

Остеонекроз
щелепи

Повідомлялося
про
остеонекроз
щелепи, переважно
в
онкологічних
пацієнтів,
які одержують
схеми
лікування, що
включають
бісфосфонати,
у тому числі
й
золедронову
кислоту.

Багато
з цих
пацієнтів
отримували
також хіміотерапію
і
кортикостероїди.
Більшість
зафіксованих
випадків
були
пов’язані зі
стоматологічними
процедурами,
такими як
видалення
зуба. Багато
хто з
пацієнтів мав
ознаки
місцевої
інфекції,
включаючи
остеомієліт.

Початок
лікування
або новий
курс лікування
слід
відкласти,
якщо у
пацієнтів
наявні незагоєні
відкриті
ураження
м’яких тканин
у порожнині
рота, за
винятком
медичних надзвичайних
ситуацій. До
початку
лікування
бісфосфонатами
пацієнтам із
супутніми
факторами
ризику
рекомендується
провести
стоматологічний
огляд з
відповідним профілактичним
стоматологічним
лікуванням
та
індивідуальною
оцінкою
користі та ризику.

Необхідно
враховувати
нижчезазначені
фактори
ризику для
оцінки
індивідуальних
ризиків
розвитку
остеонекрозу
щелепи:

-
Активність
бісфосфонатів
(більший
ризик для
більш
активних
складових),
спосіб введення
(більший
ризик для
парентерального
введення) та
кумулятивна
доза.

-
Рак, супутні
захворювання
(наприклад,
анемія,
коагулопатія,
інфекція),
паління.

-
Дентальні
захворювання
в анамнезі,
недостатня
гігієна
порожнини
рота,
періодонтичні
захворювання,
інвазивні
дентальні процедури
та
неприпасований
зубний
протез.

До
початку
лікування
бісфосфонатами
потрібно
проводити
огляд
порожнини
рота з відповідною
стоматологічною
профілактикою.

Під
час терапії
цим
пацієнтам по
можливості
слід уникати
інвазивних
стоматологічних
процедур.
Стоматологічна
операція може
погіршити
стан
пацієнтів, у
яких під час терапії
бісфосфонатами
розвинувся
остеонекроз
щелепи.
Відсутні
дані щодо
пацієнтів,
які
потребують
стоматологічних
процедур, щоб
припустити,
знижує ризик
розвитку
остеонекрозу
щелепи
припинення лікування
бісфосфонатами
чи ні. Режим
лікування
для
пацієнтів, у
яких виникає
остеонекроз
щелепи,
повинні
розробляти в
тісній
співпраці
лікуючий
лікар і лікар-стоматолог
або
хірург-стоматолог,
що мають
досвід
лікування
пацієнтів з
остеонекрозом
щелепи. Слід
розглянути
можливість
тимчасової
відміни
золедронової
кислоти до
нормалізації
стану та
максимального
зменшення
факторів
ризику.

Остеонекроз
зовнішнього
слухового
проходу

Остеонекроз
зовнішнього
слухового
проходу
спостерігався
при прийомі
бісфосфонатів,
в основному
під час
тривалої
терапії. Можливі
фактори
ризику
остеонекрозу
зовнішнього
слухового
проходу
включають застосування
стероїдів та
хіміотерапію
та/або
місцеві
фактори
ризику, такі
як інфекції
або травми.
Можливість
остеонекрозу
зовнішнього
слухового
проходу слід
розглянути у
пацієнтів,
які
отримують
бісфосфонати
та
скаржаться
на симптоми з
боку органів
слуху, в тому
числі на
хронічні
інфекції вуха.

Кістково-м’язовий
біль

Під
час
постмаркетингових
досліджень
повідомлялося
про сильний,
іноді
інвалідизуючий
біль у
кістках,
суглобах
та/або м’язах
у пацієнтів,
які
застосовують
бісфосфонати.
Проте такі
повідомлення
були поодинокими.
Ця категорія
препаратів
включає і золедронову
кислоту. Час
до початку
появи симптомів
варіював від
одного дня до
декількох
місяців від
початку
лікування. У
більшості
пацієнтів
після
припинення
лікування
зменшувалася
вираженість
симптомів. У даної
категорії
пацієнтів
відзначали
рецидив
симптомів,
якщо лікування
відновлювали
тим же
лікарським
засобом або
іншим
бісфосфонатом.

Атиповий
перелом
стегнової
кістки

Атипові
підвертлюгові
і діафізарні
переломи
стегнової
кістки були
зареєстровані
під час
терапії
бісфосфонатами,
насамперед у
пацієнтів,
які
отримували
тривале лікування
остеопорозу.
Ці поперечні
або короткі
косі
переломи
можливі в
будь-якому місці
вздовж
стегна від
трохи нижче
малого вертлюга
до трохи вище
надвиростків.
Ці переломи
виникають
після
мінімальної
травми чи без
неї. Деякі
пацієнти
відчувають
біль у стегні
або паху, що
часто
асоціюється
із
рентгенологічними
ознаками
стрес-перелому,
за кілька
тижнів або
місяців до
виникнення
повного перелому
стегна.
Переломи
часто
двосторонні,
тому другу
стегнову
кістку
потрібно
обстежити у
пацієнтів,
які
отримують
бісфосфонатну
терапію і які
перенесли
перелом стегнової
кістки. Також
повідомлялося
про погане
загоєння
таких
переломів. На
підставі індивідуальної
оцінки
ризику і
користі слід
вирішити
питання про
припинення
бісфосфонатної
терапії для
пацієнтів з
підозрою на
атипові
переломи
стегна.

Під
час
лікування бісфосфонатами
пацієнтам
потрібно
повідомити
лікарю про
будь-який
біль у тазу,
стегні або
паху, а
кожного
пацієнта з
такими симптомами
потрібно
обстежити на
наявність неповного
перелому
стегнової
кістки.

Гіпокальціємія

Повідомлялось
про
гіпокальціємію
у пацієнтів,
які
застосовували
золедронову
кислоту.
Зафіксовано
випадки
серцевих
аритмій та
неврологічні
реакції
(включаючи
епілептичні
напади,
заціпеніння
та тетанію), вторинні
до тяжкої
гіпокальціємії.
Повідомлялось
про випадки
тяжкої
гіпокальціємії,
що потребує
госпіталізації.
У деяких випадках
гіпокальціємія
може
загрожувати життю.

Важлива
інформація
про
допоміжні
речовини

Натрій

Лікарський
засіб
Вістазол
містить 24
мг/дозу
натрію. Слід
бути
обережним
при застосуванні
лікарського
засобу
пацієнтам,
які дотримуються
контрольованої
натрієвої дієти.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Препарат
протипоказаний
у період
вагітності
та годування
груддю.

Період
вагітності

Немає
достатніх
даних про
застосування
золедронової
кислоти
вагітним
жінкам. Дослідження
репродуктивної
функції у
тварин
показали
репродуктивну
токсичність.
Потенційний
ризик для
людини
невідомий.

Період
годування
груддю

Невідомо,
чи потрапляє золедронова
кислота у
грудне
молоко.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Побічні
реакції на
препарат,
такі як запаморочення
та
сонливість,
можуть впливати
на здатність
керувати
автотранспортом
або працювати
з іншими
механізмами,
тому
необхідна
обережність
під час
керування автотранспортом
або роботи зі
складними механізмами
в період
застосування
золедронової
кислоти.

Спосіб
застосування
та дози.

Лікарський
засіб
Вістазол
повинні
вводити
тільки
лікарі, які
мають досвід
внутрішньовенного
введення
бісфосфонатів.

Перед
введенням 5
мл
концентрату
Вістазолу, що
містить 4 мг
золедронової
кислоти,
розводять у 100
мл 0,9 % розчину
натрію
хлориду або 5 %
розчину
глюкози.
Готовий
розчин лікарського
засобу
Вістазол для
інфузій
вводять у
вигляді
одноразової
внутрішньовенної
інфузії
протягом
щонайменше 15
хв.

Концентрат
Вістазолу не
можна
змішувати з
розчинами
для інфузій,
що містять
кальцій або
інші
двовалентні
катіони,
такими як лактатний
розчин
Рінгера,
розчин
необхідно
вводити у
вигляді
одноразової
внутрішньовенної
інфузії з
використанням
окремої
інфузійної
системи.

Профілактика
симптомів,
пов’язаних з
ураженням
кісткової
тканини, у
пацієнтів зі
злоякісними
новоутвореннями
на пізніх стадіях

Дорослі,
у тому числі
пацієнти
літнього віку

Рекомендована
доза
золедронової
кислоти
становить 4
мг у вигляді
інфузії
кожні 3 – 4 тижні.

Пацієнтам
також
необхідне
щоденне
призначення
препаратів
кальцію
перорально у
дозі 500 мг і 400 МО
вітаміну D на
добу.

При
прийнятті
рішення про
лікування
пацієнтів із
метастатичним
ураженням
кісток з
метою
запобігання
симптомам,
пов’язаним з
ураженням
кісткової
тканини, слід
враховувати,
що початок
ефекту від
лікування настає
через 2 – 3
місяці.

Лікування
гіперкальціємії,
обумовленої злоякісною
пухлиною

Дорослі,
у тому числі
пацієнти
літнього віку

При
застосуванні
препарату у
зв’язку із гіперкальціємією
(вміст
кальцію в
сироватці
крові із
коригуванням
на альбумін ≥
12,0 мг/дл, або 3,0
ммоль/л)
рекомендоване
одноразове введення
4 мг золедронової
кислоти.

Порушення
функції
нирок

Гіперкальціємія,
обумовлена
злоякісною пухлиною

Лікування
гіперкальціємії,
обумовленої злоякісною
пухлиною, у
пацієнтів з
тяжкими
порушеннями
функції
нирок
можливе після
ретельної
оцінки
ризику
застосування
препарату та
очікуваної
користі.
Клінічний
досвід
застосування
препарату
пацієнтам із
рівнем
креатиніну в
сироватці
крові > 400
мкмоль/л, або >
4,5 мг/дл,
відсутній.
Пацієнтам з
гіперкальціємією,
обумовленою
злоякісною
пухлиною, із
рівнем
креатиніну в
сироватці
крові < 400
мкмоль/л, або <
4,5 мг/дл,
корекція дози
не потрібна.

Профілактика
симптомів,
пов’язаних з
ураженням
кісткової
тканини, у
пацієнтів зі
злоякісними
новоутвореннями
на пізніх стадіях

На
початку
лікування
золедроновою
кислотою
пацієнтів із
множинною
мієломою або
метастатичним
ураженням
кісток
внаслідок
солідної
пухлини слід
визначити
рівень креатиніну
в сироватці
крові та
кліренс креатиніну.
Кліренс
креатиніну
розраховується
за формулою
Кокрофта-Голтаі
рівня
креатиніну в
сироватці
крові. Лікарський
засіб
Вістазол не
рекомендується
пацієнтам із
тяжкими
порушеннями
функції нирок
до початку
терапії
(кліренс
креатиніну < 30
мл/хв).
Клінічні
дослідження
щодо застосування
лікарського
засобу пацієнтам
із рівнем
креатиніну в
сироватці крові
> 265 мкмоль/л
або ≥ 3 мг/дл не
проводилися.

Пацієнтам
із
метастатичними
ураженнями кісток
при
порушенні
функції
нирок легкого
або
помірного
ступеня
тяжкості до
початку
терапії
(кліренс
креатиніну 30-60
мл/хв) рекомендуються
такі дози
лікарського
засобу:

Початковий
рівень
кліренсу
креатиніну,
мл/хв

Рекомендована
доза
золедронової
кислоти, мг *

> 60

4

50‑60

3,5

40‑49

3,3

30‑39

3

* Дози
розраховані
з допущенням
заданої AUC = 0,66 мг•год/л
(кліренс
креатиніну 75
мл/хв). Для
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок передбачається
зменшення
дози до
такого рівня,
при якому
досягається
така AUC, як і в
пацієнтів із
кліренсом
креатиніну 75
мл/хв.

Після
початку
терапії
рівень
креатиніну в
сироватці
крові слід
вимірювати
перед введенням
кожної дози
золедронової
кислоти. У
разі
порушення
функції
нирок
лікування
слід
відмінити. У
процесі
клінічних
досліджень
порушення
функції
нирок
визначалося
за такими
ознаками:

–
для
пацієнтів з
нормальним
початковим рівнем
креатиніну в
сироватці
крові (< 1,4 мг/дл,
або < 124
мкмоль/л) –
підвищення
на 0,5 мг/дл, або 44
мкмоль/л;

–
для
пацієнтів зі
зміненим
початковим
рівнем
креатиніну в
сироватці
крові (> 1,4 мг/дл, або
> 124 мкмоль/л) –
підвищення
на 1 мг/дл, або 88
мкмоль/л.

Під
час
клінічних
досліджень
терапію золедроновою
кислотою
відновлювали
після повернення
рівня
креатиніну
до початкового
рівня в межах
10 % початкової
величини. Терапію
золедроновою
кислотою
слід відновлювати
у тій же дозі,
що й до
переривання
лікування.

Діти

Безпека
та
ефективність
затосування
золедронової
кислоти для
дітей віком
від 1 до 17 років
не з’ясовані.
Немає
рекомендацій
щодо способу
застосування
дітям.

Інструкції
щодо
приготування
доз золедронової
кислоти

Для
внутрішньовенного
введення.

5 мл
концентрату
лікарського
засобу, що
містить 4 мг
золедронової
кислоти, слід
розвести у 100
мл
стерильного
0,9 % розчину
натрію хлориду
або 5 % глюкози
для
внутрішньовенної
інфузії.

Пацієнтам
із
порушеннями
функції
нирок легкого
або
середнього
ступеня
тяжкості рекомендовані
знижені дози
лікарського
засобу
Вістазол.

Інструкція
щодо
приготування
знижених доз лікарського
засобу

Набрати
відповідний
об’єм
концентрату,
як вказано
нижче:

– 4,4
мл
відповідає 3,5
мг;

– 4,1
мл
відповідає 3,3
мг;

– 3,8
мл
відповідає 3
мг.

Перед
введенням
лікарського
засобу Вістазол
і після цього
потрібно
забезпечити
достатню
гідратацію
пацієнта.

Діти.

Безпека
та
ефективність
застосування
золедронової
кислоти
дітям не
встановлені.

Передозування.

Клінічний
досвід
терапії
гострого
передозування
золедроновою
кислотою
обмежений.
Повідомлялося
про
помилкове
застосування
золедронової
кислоти у
дозі до 48 мг. Пацієнти,
яким
застосували
дозу
препарату, що
перевищує
рекомендовану,
повинні
знаходитися
під
постійним
медичним
наглядом, оскільки
можливе
порушення
функції
нирок (в т.ч.
ниркова
недостатність),
зміна
електролітного
складу
сироватки
крові (в т. ч.
концентрації
кальцію,
фосфатів і
магнію). При
виникненні
гіпокальціємії
показано
проведення
інфузії кальцію
глюконату за
клінічними
показниками.
Лікування
симптоматичне.

Побічні
реакції.

Протягом
трьох днів
після
застосування
золедронової
кислоти
зазвичай
повідомлялося
про
гострофазні
реакції,
симптоми яких
включали
біль у
кістках,
гарячку,
слабкість,
артралгію,
міалгію,
озноб і
артрит з набряками
суглобів. Ці
симптоми
зазвичай зникають
протягом
декількох
днів.

У
разі
застосування
золедронової
кислоти виявлено
такі важливі
побічні
реакції: порушення
функції
нирок, некроз
щелепи, гострофазні
реакції,
гіпокальціємія,
порушення
зору,
фібриляція
передсердь,
анафілаксія,
інтерстиціальна
хвороба
легенів.

Інформація
про частоту
побічних
реакцій при
застосуванні
золедронової
кислоти у дозі
4 мг
ґрунтується
головним
чином на даних,
отриманих
при
проведенні
тривалої терапії.
Побічні
реакції,
пов’язані із
застосуванням
золендронової
кислоти,
подібні до
тих, про які
повідомлялося
при
застосуванні
інших
бісфосфонатів,
і можуть
розвиватися
приблизно в
однієї
третини всіх
пацієнтів.

Інформація
про
нижчевказані
побічні реакції
була зібрана
під час
клінічних
досліджень,
переважно
після
тривалого
лікування
золедроновою
кислотою.

Побічні
реакції
класифіковано
за частотою
їх
виникнення:
дуже часто (≥
1/10), часто (≥ 1/100, < 1/10), нечасто
(≥ 1/1000, < 1/100), рідко (≥
1/10000, < 1/1000), дуже
рідко (< 1/10000),
частота
невідома (не
можна
оцінити за
наявними даними).

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи:

часто –
анемія;

нечасто –
тромбоцитопенія,
лейкопенія;

рідко –
панцитопенія.

З боку
нервової
системи:

часто –
головний
біль;

нечасто –
парестезія,
запаморочення,
смакові
розлади,
гіпостезія,
гіперстезія,
тремор,
сонливість;

дуже рідко –
епілептичні
напади,
заціпеніння
та тетанія
(вторинні до
гіпокальціємії).

З боку
психіки:

нечасто –
занепокоєність,
розлади сну;

рідко –
сплутаність
свідомості.

З боку
органів зору:

часто
–
кон’юнктивіт;

нечасто
– помутніння
зору, склерит
та запалення
очниці;

рідко
– увеїт;

дуже
рідко –
епісклерит.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту:

часто
– нудота,
блювання,
анорексія;

нечасто
– діарея,
запор,
абдомінальний
біль,
диспепсія,
стоматит,
сухість у
роті.

З боку
дихальної
системи:

нечасто –
диспное,
кашель,
бронхоконстрикція;

рідко –
інтерстиціальна
хвороба
легенів.

З боку
шкіри та
підшкірних
тканин:

нечасто –
свербіж,
висипання
(включаючи еритематозні
та макулярні
висипання),
підвищена
пітливість.

З
боку
скелетно-м’язової
системи,
сполучної
тканини:

часто
– біль у
кістках,
міалгія,
артралгія, генералізований
біль;

нечасто
– м’язові
судоми,
остеонекроз
щелепи;

дуже
рідко – остеонекроз
зовнішнього
слухового
проходу
(несприятливі
реакції,
типові для
бісфосфонатів).

З
боку
серцево-судинної
системи:

нечасто
–
артеріальна
гіпертензія,
артеріальна
гіпотензія,
фібриляція
передсердь,
артеріальна
гіпотензія,
що спричинює
синкопе та
циркуляторний
колапс;

рідко
–
брадикардія;

дуже
рідко –
серцева
аритмія
(вторинна до
гіпокальціємії).

З
боку нирок та
сечостатевої
системи:

часто
– ниркові
порушення;

нечасто
– гостра
ниркова
недостатність,
гематурія,
протеїнурія;

рідко
– набутий
синдром
Фанконі;

частота
невідома - тубулоінтерстиціальний
нефрит.

З боку
імунної
системи:

нечасто
– реакції
гіперчутливості;

рідко
–
ангіоневротичний
набряк.

Загальні
порушення і
реакції у
місці застосування
препарату:

часто –
гарячка,
грипоподібний
стан (включаючи
стомленість,
озноб,
нездужання і
припливи);
нечасто –
реакції у
місці
ін’єкції (включаючи
біль,
подразнення,
припухлість,
затвердіння),
астенія,
периферичний
набряк, біль
у грудях,
збільшення
маси тіла,
анафілактичні
реакції/шок,
кропив’янка;

рідко –
артрит та
набряки
суглобів як
симптоми
гострофазної
реакції.

Відхилення
лабораторних
показників:

дуже часто –
гіпофосфатемія;

часто –
підвищення
рівня
креатиніну і
сечовини в
крові,
гіпокальціємія;

нечасто –
гіпомагніємія,
гіпокаліємія;

рідко –
гіперкаліємія,
гіпернатріємія.

Порушення
функції
нирок

При
застосуванні
золедронової
кислоти повідомлялося
про
порушення
функції нирок.
На підставі
аналізу
даних з
безпеки, отриманих
у процесі
реєстраційних
досліджень
золедронової
кислоти щодо
попередження
побічних
реакцій,
пов’язаних з
ураженням
кісткової
тканини, у
пацієнтів із
поширеними
злоякісними
захворюваннями
частота
порушень
функції
нирок, які
вважалися пов’язаними
із
золедроновою
кислотою,
була такою:
множинна
мієлома – 3,2 %,
рак простати
– 3,1 %, рак
молочної
залози – 4,3 %, рак
легень та
інші солідні
пухлини – 3,2 %.
Фактори, що
можуть
підвищувати
ризик
порушення
функції
нирок,
включають
дегідратацію,
попереднє
порушення
функції
нирок,
багаторазові
курси
лікування золедроновою
кислотою або
іншими
бісфосфонатами,
а також
одночасне
застосування
інших
нефротоксичних
засобів або
скорочення
рекомендованого
часу інфузії.
Повідомлялося
про випадки
порушення
функції нирок,
прогресування
ниркової
недостатності
та
виникнення
необхідності
проведення
гемодіалізу
при першому
або
одноразовому
застосуванні
золедронової
кислоти у
дозі 4 мг.

Остеонекроз
щелепи

Про
випадки
остеонекрозу
(в основному
щелепи)
повідомлялося
переважно у
пацієнтів з
онкологічними
захворюваннями,
які отримували
золедронову
кислоту.
Багато хто з
цих
пацієнтів
мав прояви
місцевої
інфекції,
включаючи
остеомієліт.
Більшість
випадків
були
пов’язані зі
стоматологічними
процедурами,
такими як
видалення
зуба. Остеонекроз
щелепи має
багато
встановлених
факторів
ризику,
зокрема
діагностований
рак, супутня
терапія
(наприклад,
хіміотерапія,
променева
терапія,
кортикостероїди)
та супутні
захворювання
(наприклад,
анемія,
коагулопатія,
інфекції,
захворювання
ротової
порожнини).
Хоча причинно-наслідкового
зв’язку не
доведено, цим
пацієнтам
рекомендовано
уникати інвазивних
стоматологічних
процедур.

Фібриляція
передсердь

У
процесі
рандомізованого
подвійного
сліпого
контрольованого
клінічного
дослідження,
в якому
оцінювали
ефективність
і безпеку
застосування
золедронової
кислоти
пацієнткам
із
постменопаузальним
остеопорозом,
загальна
частота
розвитку фібриляції
передсердь
становила 2,5 % у
групі пацієнток,
які
отримували
золедронову
кислоту в
дозі 5 мг, і 1,9 % у
групі
плацебо.
Причина підвищення
частоти
розвитку
фібриляції
передсердь
невідома.

Гострофазні
реакції

Ці побічні
реакції
включають
гарячку, міалгію,
головний
біль, біль у
кінцівках,
нудоту,
блювання,
діарею та
артралгію, а
також артрит,
асоційований
із опуханням
суглобів, які
можуть
проявитися
протягом
перших 3 днів
після
інфузії
лікарського
засобу. Зазначені
реакції
називають
«грипоподібним»
синдромом
або
синдромом
«після
отримання
препарату».

Атипові
переломи
стегнової
кістки

Протягом
постреєстраційного
застосування
рідко
повідомлялося
про такі
реакції, як
гострі
підвертлюгові
та
діафізарні
переломи
стегнової
кістки
(небажана
реакція на
бісфосфонати).

Побічні
реакції,
зумовлені
гіпокальціємією

Гіпокальціємія
є важливим
ідентифікованим
ризиком при
застосуванні
лікарського
засобу
Вістазол за
зареєстрованими
показаннями.
Дані
клінічних та
постмаркетингових
досліджень
свідчать про
зв’язок між
терапією
золедроновою
кислотою,
повідомленнями
про
гіпокальціємію
та розвитком
вторинної
серцевої
аритмії. Крім
того, є дані
про зв’язок
між
гіпокальціємією
та повідомленнями
про вторинні
неврологічні
реакції,
включаючи
епілептичні
напади, заціпеніння
та тетанію.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з фармаконагляду
за
посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Для
лікарського
засобу не
потрібні
спеціальні
умови
зберігання.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Несумісність.

Концентрат
лікарського
засобу
Вістазол підлягає
розведенню у
стерильному 0,9 %
розчині
натрію
хлориду або 5 %
розчині глюкози.
Концентрат
лікарського
засобу не
можна
змішувати з
розчинами
для інфузій,
що містять
кальцій або
інші
двовалентні катіони,
такими як
лактатний
розчин Рінгера;
вводити у
вигляді
одноразової
інфузії з
використанням
окремої
системи для
інфузій.

Дослідження
зі скляними
флаконами, а
також
кількома
типами
інфузійних
пакетів та інфузійних
систем,
виготовлених
із полівінілхлориду,
поліетилену
та
поліпропілену
(попередньо
заповнених 0,9 %
розчином
натрію
хлориду або 5 %
розчином глюкози),
показали
відсутність
несумісності
з
вищезазначеними
пакувальними
матеріалами.

Упаковка.  По 5 мл (4 мг)
у флаконі; по 1
флакону в
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
РАФАРМ С.А.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Тесі Пусі
Ксатсі Агіо
Лука, Паянія, 190
02, Греція.