ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування лікарського засобу

АСТИН®

(ASTIN)

Склад:

діюча речовина: аторвастатину кальцію
тригідрат;

1 таблетка містить аторвастатину кальцію тригідрату еквівалентно аторвастатину 10 мг
або 20 мг, або 40 мг, або 80 мг;

допоміжні речовини: целюлоза мікрокристалічна (Avicel PH 101);
кальцію карбонат; лактоза, моногідрат (Super tab 11 SD); натрію кроскармелоза (Ac-Di-Sol);
гідроксипропілцелюлоза (Klucel EXF); полісорбат 80 (Tween 80); магнію стеарат (VG-EP);
плівкова оболонка Opadry white (YS-1-7040): HPMC 2910/гіпромелоза,
макрогол/PEG, титану діоксид (Е 171), тальк.

Лікарська
форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні властивості:

таблетки по 10
мг: білі або майже білі таблетки, вкриті плівковою оболонкою,
овальної форми, з гравіюванням «І» з одного боку та «90» з іншого, приблизно
9,70 мм у довжину та 5,10 мм у ширину;

таблетки по 20 мг: білі або майже білі
таблетки, вкриті плівковою оболонкою, овальної форми, з гравіюванням «І» з
одного боку та «91» з іншого, приблизно 12,00 мм у довжину та 6,50 мм у ширину;

таблетки по 40 мг: білі або майже білі
одного боку та «92» з іншого, приблизно 15,30 мм у довжину та 8,00 мм у ширину;

таблетки по 80 мг: білі або майже білі
одного боку та «93» з іншого, приблизно 19,00 мм у довжину та 10,40 мм у
ширину.

Фармакотерапевтична
група. Гіполіпідемічні засоби. Інгібітори ГМГ-КоА-редуктази. Код
АТХ C10A A05.

Фармакологічні властивості.

Фармакодинаміка.

АСТИН® являє
собою синтетичний гіполіпідемічний лікарський засіб. Аторвастатин є інгібітором
3-гідрокси-3-метилглутарил-коферменту A (ГМГ-КоА) редуктази – ферменту, що
каталізує перетворення ГМГ-КоА в мевалонат – початковий та лімітуючий етап
біосинтезу холестерину.

Аторвастатин є
селективним конкурентним інгібітором ГМГ-КоА-редуктази – ферменту, від якого
залежить швидкість перетворення 3-гідрокси-3-метилглутарил-коферменту A в
мевалонат, речовину-попередник стеролів, у тому числі холестерину.

В
експериментальних моделях у тварин аторвастатин знижує рівень холестерину та
ліпопротеїнів у плазмі крові шляхом інгібування у печінці
ГМГ-КоА-редуктази і синтезу холестерину та шляхом збільшення кількості
печінкових рецепторів ліпопротеїнів низької щільності (ЛПНЩ) на поверхні клітин
для посилення поглинання та катаболізму ЛПНЩ, також зменшує продукування ЛПНЩ
та кількість цих частинок.

Аторвастатин,
як і його деякі метаболіти, є фармакологічно активним у людини. Головним місцем
дії аторвастатину є печінка, яка відіграє головну роль у синтезі холестерину та
кліренсі ЛПНЩ. Доза препарату, на відміну від його системної концентрації,
краще корелює зі зменшенням рівня холестерину ЛПНЩ. Індивідуальний підбір дози
препарату слід здійснювати залежно від терапевтичної відповіді (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).

Фармакокінетика.

Всмоктування. Аторвастатин
швидко абсорбується після перорального прийому, та максимальна
концентрація його у плазмі крові (Cmax) досягається
протягом 1‒2 годин. Ступінь абсорбції зростає пропорційно до дози
препарату АСТИН®. Абсолютна біодоступність аторвастатину (вихідний
лікарський засіб) становить приблизно 14 %, а системна біодоступність
інгібуючої активності щодо ГМГ-КоА-редуктази становить приблизно 30 %. Низьку
системну доступність препарату пов’язують із передсистемним кліренсом у
слизовій оболонці шлунково-кишкового тракту та/або передсистемною
біотрансформацією у печінці. Хоча їжа зменшує швидкість та ступінь абсорбції
лікарського засобу приблизно на 25 % та 9 % відповідно, з огляду на показники Cmax
та AUC (площа під кривою
«концентрація-час»), зниження рівня холестерину ЛПНЩ є подібним при
прийомі препарату АСТИН® як з їжею, так і окремо. При застосуванні
аторвастатину ввечері його концентрація у плазмі крові була нижчою (приблизно
на 30 % за показниками Cmax та AUC), ніж при ранковому
прийомі. Однак зниження рівня холестерину ЛПНЩ є однаковим незалежно від часу
прийому препарату (див. розділ «Спосіб застосування та дози»).

Розподіл. Середній об’єм
розподілу аторвастатину становить приблизно 381 літр. Понад 98 %
препарату зв’язується з білками плазми крові. Концентраційне співвідношення
кров/плазма, що становить приблизно 0,25, вказує на погане проникнення
препарату в еритроцити. На підставі спостережень у щурів вважається, що
аторвастатин здатний проникати у грудне молоко (див. розділи «Протипоказання»
та «Особливості застосування»).

Метаболізм. Аторвастатин
інтенсивно метаболізується до орто- та парагідроксильованих похідних і різних
продуктів бета-окиснення. При дослідженнях in
vitro інгібування ГМГ-КоА-редуктази орто- та парагідроксильованими
метаболітами еквівалентне інгібуванню аторвастатином. Приблизно 70 %
циркулюючої інгібіторної активності щодо ГМГ-КоА-редуктази пов’язано з
активними метаболітами. Дослідження in
vitro свідчать про важливість метаболізму аторвастатину цитохромом
P450 3A4 (CYP 3A4), що узгоджується з підвищеною концентрацією
аторвастатину у плазмі крові людини після одночасного застосування з
еритроміцином, відомим інгібітором цього ізоферменту (див. розділ «Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Екскреція. Аторвастатин та
його метаболіти виводяться головним чином з жовчю після печінкового та/або
позапечінкового метаболізму, але, очевидно, не зазнає кишково-печінкової
рециркуляції. Середній період напіввиведення аторвастатину з плазми крові
людини становить приблизно 14 годин, але період напівзменшення
інгібіторної активності щодо ГМГ-КоА-редуктази становить від 20 до
30 годин через вплив активних метаболітів. Після перорального прийому
препарату із сечею виділяється менше ніж 2 % дози.

Особливі популяції пацієнтів

Пацієнти
літнього віку. Концентрація
аторвастатину у плазмі крові є вищою (приблизно 40 % для Cmax та 30 % для AUC) у здорових добровольців літнього віку (віком
від 65 років), ніж у молодих дорослих пацієнтів. Клінічні дані свідчать
про більший ступінь зниження ЛПНЩ при застосуванні будь-якої дози препарату у
пацієнтів літнього віку порівняно з молодими пацієнтами (див. розділ
«Особливості застосування»).

Діти. Уявний кліренс
при пероральному прийомі аторвастатину у дітей виявився подібним до кліренсу у
дорослих при масштабуванні алометрично за масою тіла, оскільки маса тіла була
єдиною значною коваріатою в популяційній фармакокінетичній моделі аторвастатину
із даними, які включали дітей з гетерозиготною сімейною гіперхолестеринемією
(віком від 10 до 17 років), у відкритому 8-тижневому дослідженні.

Стать. Концентрація
аторвастатину у плазмі крові жінок відрізняється від такої у чоловіків
(приблизно на 20 % вище за показником Cmax та на 10 % нижче за показником AUC). Однак немає клінічно значущої
відмінності у зниженні рівня холестерину ЛПНЩ при застосуванні аторвастатину у
чоловіків та жінок.

Порушення
функції нирок. Захворювання нирок не впливають на концентрацію
аторвастатину у плазмі крові або на зниження холестерину ліпопротеїнів низької
щільності (ХС-ЛПНЩ), тому коригування дози препарату для пацієнтів із
порушеннями функції нирок не потрібне (див. розділи «Особливості застосування» та «Спосіб застосування та дози»).

Гемодіаліз. Незважаючи на
те, що дослідження за участю пацієнтів з термінальною стадією захворювання
нирок не проводили, вважається, що гемодіаліз не підвищує значущим чином
кліренс аторвастатину, оскільки він інтенсивно зв’язується з білками плазми
крові.

Печінкова
недостатність. Концентрація
аторвастатину у плазмі крові помітно підвищена у пацієнтів із хронічною
алкогольною хворобою печінки. Значення показників Cmax та AUC у 4 рази вищі у пацієнтів із захворюванням печінки класу А за
шкалою Чайлда ‒ П’ю. У пацієнтів із захворюванням печінки класу
В за шкалою Чайлда ‒ П’ю значення показників Cmax та AUC підвищуються приблизно 16-кратно та 11-кратно відповідно (див.
розділ «Протипоказання»).

Дослідження
взаємодії лікарських засобів. Аторвастатин є субстратом
печінкових транспортерів, OATP1B1 та OATP1B3 транспортерів. Метаболіти
аторвастатину є субстратами OATP1B1. Аторвастатин також ідентифікується як
субстрат ефлюксного транспортера білка резистентності раку молочної залози
(BCRP), який може обмежувати кишкову абсорбцію і жовчний кліренс аторвастатину.

Таблиця 1

Вплив препаратів, які застосовують
одночасно з аторвастатином, на його фармакокінетику

Препарати, які застосовують одночасно, та режим
дозування

Аторвастатин

Доза (мг)

Співвідношення

AUC&

Співвід-

ношення

Cmax&

#Циклоспорин 5,2 мг/кг/добу, стабільна доза

10 мг 1 раз на добу впродовж
28 днів

8,69

10,66

#Типранавір 500 мг 2 рази на
добу/ритонавір 200 мг 2 рази на добу, 7 днів

10 мг одноразово

9,36

8,58

#Глекапревір 400 мг 1 раз на
добу/пібрентасвір 120 мг 1 раз на добу, 7 днів

10 мг 1 раз на добу впродовж 7 днів

8,28

22,00

#Телапревір 750 мг кожні
8 годин, 10 днів

20 мг одноразово

7,88

10,60

#, ‡Саквінавір 400 мг 2 рази на
добу/ритонавір 400 мг 2 рази на добу, 15 днів

40 мг 1 раз на добу впродовж 4 днів

3,93

4,31

#Елбасвір 50 мг 1 раз на добу/гразопревір
200 мг 1 раз на добу, 13 днів

10 мг одноразово

1,94

4,34

#Симепревір 150 мг 1 раз на добу, 10
днів

40 мг одноразово

2,12

1,70

#Кларитроміцин 500 мг 2 рази на
добу, 9 днів

80 мг 1 раз на добу впродовж 8 днів

4,54

5,38

#Дарунавір 300 мг 2 рази на
добу/ритонавір 100 мг 2 рази на добу, 9 днів

10 мг 1 раз на добу впродовж 4 днів

3,45

2,25

#Ітраконазол 200 мг 1 раз на
добу, 4 дні

40 мг одноразово

3,32

1,20

Летермовір 480 мг 1 раз на добу, 10
днів

20 мг одноразово

3,29

2,17

#Фосампренавір 700 мг 2 рази на
добу/ритонавір 100 мг 2 рази на добу, 14 днів

10 мг 1 раз на добу впродовж 4 днів

2,53

2,84

#Фосампренавір 1400 мг
2 рази на добу, 14 днів

10 мг 1 раз на добу впродовж 4 днів

2,30

4,04

#Нелфінавір 1250 мг 2 рази на
добу, 14 днів

10 мг 1 раз на добу впродовж 28 днів

1,74

2,22

#Грейпфрутовий сік 240 мл 1 раз
на добу*

40 мг 1 раз на добу

1,37

1,16

Дилтіазем 240 мг 1 раз на добу,
28 днів

40 мг 1 раз на добу

1,51

1,00

Еритроміцин 500 мг 4 рази
на добу, 7 днів

10 мг 1 раз на добу

1,33

1,38

Амлодипін 10 мг, разова доза

80 мг 1 раз на добу

1,18

0,91

Циметидин 300 мг 4 рази на
добу, 2 тижні

10 мг 1 раз на добу впродовж 2 тижнів

1,00

0,89

Колестипол 10 г 2 рази на
добу, 24 тижні

40 мг 1 раз на добу впродовж 8 тижнів

не застосовується

0,74**

Маалокс TC® 30 мл
4 рази на добу, 17 днів

10 мг 1 раз на добу впродовж 15 днів

0,66

0,67

Ефавіренз 600 мг 1 раз на
добу, 14 днів

10 мг впродовж 3 днів

0,59

1,01

#Рифампін 600 мг 1 раз на
добу, 7 днів (при одночасному засто-суванні) †

40 мг 1 раз на добу

1,12

2,90

#Рифампін 600 мг 1 раз на
добу, 5 днів (окремими дозами) †

40 мг 1 раз на добу

0,20

0,60

#Гемфіброзил 600 мг 2 рази на
добу, 7 днів

40 мг 1 раз на добу

1,35

1,00

#Фенофібрат 160 мг 1 раз на
добу, 7 днів

40 мг 1 раз на добу

1,03

1,02

#Боцепревір 800 мг 3 рази на
добу, 7 днів

40 мг 1 раз на добу

2,32

2,66

& Співвідношення за методами лікування
(одночасне застосування лікарського засобу з аторвастатином  порівняно із застосуванням аторвастатину
окремо).

#    Для отримання інформації про клінічну значущість див. розділи
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій» та
«Особливості застосування».

*    Повідомляли
про більші підвищення AUC (співвідношення AUC до 2,5) та/або Cmax
(співвідношення Сmax до 1,71) при надмірному споживанні
грейпфрутового соку (750 мл – 1,2 літра на добу або більше).

**  Співвідношення,
що ґрунтується на одиничній вибірці, взятій через 8–16 годин після застосування
дози.

†      Через механізм подвійної взаємодії рифампіну
рекомендується одночасне застосування аторвастатину з рифампіном, оскільки було
показано, що відстрочений прийом аторвастатину після застосування рифампіну
пов’язаний зі значним зниженням концентрації аторвастатину у плазмі крові.

‡     Доза комбінації препаратів саквінавір +
ритонавір у цьому дослідженні не є клінічно застосовуваною дозою. Підвищення
експозиції аторвастатину при застосуванні у клінічних умовах, імовірно, буде
вищим, ніж те, що спостерігалося у цьому дослідженні. Тому застосовувати
препарат слід з обережністю та у найнижчій необхідній дозі.

Таблиця 2

Вплив аторвастатину на фармакокінетику
лікарських засобів, які застосовують одночасно

Аторвастатин

Лікарський засіб, який застосовують одночасно з
аторвастатином, та режим дозування

Препарат/доза (мг)

Співвідношення

AUC

Співвідношення

Cmax

80 мг 1 раз на добу  впродовж 15 днів

Антипірин 600 мг одноразово

1,03

0,89

80 мг 1 раз на добу впродовж 10 днів

#Дигоксин 0,25 мг 1 раз на добу, 20 днів

1,15

1,20

40 мг 1 раз на добу впродовж 22 днів

Пероральні контрацептиви 1 раз на добу,
2 місяці:

– норетистерон 1 мг;

– етинілестрадіол 35 мкг

1,28

1,19

1,23

1,30

10 мг 1 раз на добу

Типранавір 500 мг 2 рази на добу/ритонавір
200 мг 2 рази на добу, 7 днів

1,08

0,96

10 мг 1 раз на добу впродовж 4 днів

Фосампренавір 1400 мг 2 рази на добу,
14 днів

0,73

0,82

10 мг 1 раз на добу впродовж 4 днів

Фосампренавір 700 мг 2 рази на добу/ритонавір
100 мг 2 рази на добу, 14 днів

0,99

0,94

# Для отримання інформації про клінічну значущість див.
розділ «Взаємодія з іншими
лікарськими засобами та інші види взаємодій».

Клінічні характеристики.

Показання.

Запобігання серцево-судинним
захворюванням у дорослих

Для дорослих
пацієнтів без клінічно вираженої ішемічної хвороби серця, але з декількома
факторами ризику розвитку ішемічної хвороби серця, такими як вік,
тютюнопаління, артеріальна гіпертензія, низький рівень ЛПВЩ або наявність
ранньої ішемічної хвороби серця у сімейному анамнезі, АСТИН® показаний
для:

- зменшення ризику виникнення інфаркту міокарда;

- зменшення ризику виникнення
інсульту;

- зменшення ризику проведення
процедур реваскуляризації та стенокардії.

Для дорослих
пацієнтів із цукровим діабетом ІІ типу та без клінічно вираженої ішемічної
хвороби серця, але з кількома факторами ризику розвитку ішемічної хвороби
серця, такими як ретинопатія, альбумінурія, тютюнопаління або артеріальна
гіпертензія, препарат АСТИН® показаний для:

- зменшення ризику виникнення інфаркту
міокарда;

- зменшення ризику виникнення інсульту.

Для дорослих
пацієнтів із клінічно вираженою ішемічною хворобою серця АСТИН® показаний для:

- зменшення ризику виникнення нелетального
інфаркту міокарда;

- зменшення ризику виникнення летального
та нелетального інсульту;

- зменшення ризику проведення процедур
реваскуляризації;

- зменшення ризику госпіталізації у
зв’язку із застійною серцевою недостатністю;

- зменшення ризику виникнення стенокардії.

Гіперліпідемія

У дорослих пацієнтів:

- як доповнення до дієти, щоб
зменшити підвищені рівні загального холестерину, холестерину ЛПНЩ, аполіпопротеїну В
та тригліцеридів, а також для підвищення рівня холестерину ЛПВЩ у пацієнтів з
первинною гіперхолестеринемією (гетерозиготною сімейною та несімейною) та
змішаною дисліпідемією (типи IIa та IIb за класифікацією Фредріксона);

- як доповнення до дієти для лікування
пацієнтів з підвищеним рівнем тригліцеридів у сироватці крові (тип IV
за класифікацією Фредріксона);

- для лікування пацієнтів з первинною
дисбеталіпопротеїнемією (тип III за класифікацією   Фредріксона) у випадках, коли дотримання
дієти є недостатньо ефективним;

- для зменшення загального
холестерину та холестерину ЛПНЩ у пацієнтів з гомозиготною сімейною
гіперхолестеринемією як доповнення до інших гіполіпідемічних методів лікування
(наприклад, аферез ЛПНЩ) або якщо такі методи лікування недоступні.

У дітей:

- як доповнення до дієти для
зменшення рівня загального холестерину, холестерину ЛПНЩ і
аполіпопротеїну В у дітей віком від 10 до 17 років з гетерозиготною
сімейною гіперхолестеринемією, якщо після відповідної дієтотерапії
результати аналізів такі:

a) холестерин
ЛПНЩ залишається ³ 190 мг/дл (4,91 ммоль/л) або

б) холестерин
ЛПНЩ ³ 160 мг/дл
(4,14 ммоль/л) та:

• у сімейному
анамнезі наявні ранні серцево-судинні захворювання або

• два або
більше інших факторів ризику розвитку серцево-судинних захворювань присутні наявні
у пацієнта дитячого віку.

Протипоказання.

- Активне захворювання печінки, яке може включати стійке підвищення рівнів
печінкових трансаміназ невідомої етіології.

- Гіперчутливість
до будь-якого з компонентів препарату.

- Вагітність.

- Період годування груддю.

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Ризик розвитку міопатії під час
лікування статинами підвищується у разі одночасного застосування похідних
фіброєвої кислоти, ліпідомодифікуючих доз ніацину, циклоспорину або потужних
інгібіторів цитохрому P450 3A4 (CYP 3A4) (наприклад, кларитроміцину,
інгібіторів протеази ВІЛ і вірусу гепатиту С та ітраконазолу) (див. розділи «Фармакологічні властивості» та
«Особливості застосування»).

Потужні
інгібітори CYP 3A4. Аторвастатин метаболізується
цитохромом P450 3A4. Одночасне застосування препарату АСТИН® з
потужними інгібіторами CYP 3A4 може призвести до підвищення концентрації
аторвастатину у плазмі крові (див. таблицю 1 та детальну інформацію,
наведену нижче). Ступінь взаємодії та підсилення дії залежать від мінливості
впливу на CYP 3A4. Слід по можливості уникати одночасного застосування з
потужними інгібіторами CYP 3A4 (наприклад, циклоспорином, телітроміцином,
кларитроміцином, делавірдином, стирипентолом, кетоконазолом, вориконазолом,
ітраконазолом, посаконазолом, деякими противірусними препаратами для лікування
HCV (наприклад, елбасвіром/гразопревіром) та інгібіторами протеази ВІЛ, у тому
числі з ритонавіром, лопінавіром, атазанавіром, індинавіром, дарунавіром). Якщо
неможливо уникнути одночасного застосування цих препаратів з аторвастатином,
слід розглянути можливість застосування менших доз, початкової та максимальної,
аторвастатину. Також рекомендується проводити належний клінічний моніторинг
стану пацієнта (див. таблицю 3).

Помірні інгібітори CYP 3A4 (наприклад, еритроміцин, дилтіазем,
верапаміл та флуконазол) можуть підвищувати концентрацію аторвастатину у плазмі
крові (див. таблицю 1). Одночасне застосування еритроміцину та статинів супроводжується
підвищенням ризику розвитку міопатії. Дослідження взаємодії лікарських засобів
для оцінки впливу аміодарону або верапамілу на аторвастатин не проводили.
Відомо, що аміодарон та верапаміл пригнічують активність CYP 3A4, а отже,
одночасне застосування цих препаратів з аторвастатином може призвести до
збільшення експозиції аторвастатину. Таким чином, при одночасному застосуванні
аторвастатину та цих помірних інгібіторів CYP 3А4 слід розглянути
можливість призначення нижчих максимальних доз аторвастатину та проведення
клінічного моніторингу стану пацієнта. Також клінічний моніторинг стану
пацієнта рекомендовано проводити  після
початку лікування інгібітором або після корекції його дози.

Грейпфрутовий
сік. Містить один або більше компонентів, що інгібують CYP 3A4 та можуть
підвищувати концентрацію аторвастатину у плазмі крові, особливо при надмірному
споживанні грейпфрутового соку (більше 1,2 літра на добу).

Кларитроміцин. Значення AUC
аторвастатину значно підвищувалось при одночасному застосуванні аторвастатину у
дозі 80 мг та кларитроміцину (500 мг 2 рази на добу) порівняно із
застосуванням тільки аторвастатину (див. розділ «Фармакологічні властивості»). Отже, пацієнтам, які приймають
кларитроміцин, слід з обережністю застосовувати АСТИН® у дозі
вище 20 мг (див. розділи «Особливості застосування» та «Спосіб
застосування та дози»).

Комбінація
інгібіторів протеази. Значення AUC аторвастатину
значно підвищувалось при одночасному застосуванні аторвастатину з декількома
комбінаціями інгібіторів протеази (див. розділ «Фармакологічні властивості»). Пацієнтам, які приймають типранавір
+ ритонавір або глекапревір + пібрентасвір, слід уникати одночасного
застосування із препаратом АСТИН®. Пацієнтам, які приймають
лопінавір + ритонавір або симепревір, препарат АСТИН® слід
застосовувати у найнижчій необхідній дозі. Для пацієнтів, які приймають
саквінавір + ритонавір, дарунавір + ритонавір, фосампренавір, фосампренавір +
ритонавір або елбасвір + гразопревір, доза препарату АСТИН® не
повинна перевищувати 20 мг. При застосуванні пацієнтам, які приймають
нелфінавір, доза препарату АСТИН® не повинна перевищувати
40 мг, також рекомендується проведення ретельного клінічного
моніторингу пацієнтів (див. розділи «Особливості застосування» та «Спосіб
застосування та дози»).

Ітраконазол. Значення AUC
аторвастатину значно підвищувалось при одночасному застосуванні аторвастатину у
дозі 40 мг та ітраконазолу у дозі 200 мг (див. розділ «Фармакологічні властивості»). Отже,
пацієнтам, які приймають ітраконазол, слід бути обережними, якщо доза препарату
АСТИН® перевищує 20 мг (див. розділи «Особливості застосування»
та «Спосіб застосування та дози»).

Циклоспорин. Аторвастатин є
субстратом печінкових транспортерів. Метаболіти аторвастатину є субстратами
транспортера OATP1B1. Інгібітори OATP1B1 (наприклад, циклоспорин) можуть
підвищувати біодоступність аторвастатину. Значення AUC аторвастатину значно
підвищувалось при одночасному застосуванні аторвастатину у дозі 10 мг та
циклоспорину у дозі 5,2 мг/кг/добу порівняно із застосуванням тільки
аторвастатину (див. розділ «Фармакологічні
властивості»). Слід уникати одночасного застосування препарату АСТИН®
та циклоспорину (див. розділ «Особливості застосування»).

Летермовір. Одночасне
застосування аторвастатину у дозі 20 мг та летермовіру у дозі 480 мг на
добу призводило до підвищення рівня впливу аторвастатину (співвідношення AUC:
3,29) (див. розділ «Фармакокінетика»).

Летермовір є інгібітором
ефлюксних транспортерів P-gp, BCRP, MRP2, OAT2 та печінкового транспортера
OATP1B1/1В3, таким чином він підвищує рівень впливу аторвастатину. Доза
препарату АСТИН® не повинна перевищувати 20 мг на добу (див. розділ
«Спосіб застосування та дози»).

Ступінь опосередкованих
лікарських взаємодій CYP3A та OATP1B1/1B3 на супутні препарати може бути різним
при одночасному застосуванні летермовіру з циклосплорином. Застосування
препарату АСТИН® не рекомендується пацієнтам, які приймають
летермовір одночасно із циклоспорином.

Глекапревір і
пібрентасвір, елбасвір та гразопревір. Супутнє
застосування глекапревіру та пібрентасвіру або елбасвіру та гразопревіру може
призвести до підвищення концентрації аторвастатину у плазмі крові та
підвищеного ризику міопатії.

При одночасному застосуванні
глекапревіру і пібрентасвіру з аторвастатином плазмова концентрація
аторвастатину підвищується до 8,3 раза частково через BCRP, OATP1B1/1В3 та
CYP3A інгібування, тому не рекомендується одночасне застосування препарату
АСТИН® пацієнтам, які супутньо приймають лікарські засоби, що
містять глекапревір та пібрентасвір.

При одночасному застосуванні
елбасвіру та гразопревіру з аторвастатином плазмова концентрація аторвастатину
підвищується до 1,9 раза частково через BCRP, OATP1B1/1В3 та CYP3A інгібування,
тому доза препарату АСТИН® не повинна перевищувати 20 мг на добу при
застосуванні пацієнтам, які супутньо приймають лікарські засоби, що містять
елбасвір та гразопревір (див. розділи «Фармакокінетика», «Особливості
застосування», «Спосіб застосування та дози»).

Медичні рекомендації щодо
застосування лікарських засобів, що взаємодіють, підсумовано у таблиці 3
(див. також розділи «Фармакологічні
властивості», «Особливості застосування», «Спосіб застосування та
дози»).

Таблиця 3

Взаємодії лікарських засобів, пов’язані
з підвищеним ризиком міопатії/рабдоміолізу

Препарати, що взаємодіють

Медичні рекомендації щодо застосування

Циклоспорин, типранавір + ритонавір, глекапревір + пібрентасвір,
летермовір при одночасному застосуванні з циклоспорином

Уникати застосування аторвастатину

Кларитроміцин, ітраконазол, саквінавір + ритонавір*, дарунавір + ритонавір,
фосампренавір, фосампренавір + ритонавір, елбасвір + гразопревір,
летермовір

Не перевищувати дозу 20 мг аторвастатину на добу

Нелфінавір

Не перевищувати дозу 40 мг аторвастатину на добу

Лопінавір + ритонавір, симепревір, похідні фібринової кислоти, еритроміцин,
азольні протигрибкові засоби, ліпідомодифікуючі дози ніацину, колхіцин

Застосовувати з обережністю та у найменшій необхідній дозі

*Застосовувати у найменшій необхідній дозі.

Гемфіброзил. У зв’язку з
підвищеним ризиком міопатії/рабдоміолізу при одночасному прийомі інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази з гемфіброзилом слід уникати сумісного застосування препарату
АСТИН® з гемфіброзилом (див. розділ «Особливості застосування»).

Інші фібрати. Оскільки
відомо, що ризик розвитку міопатії під час лікування інгібіторами
ГМГ-КоА-редуктази підвищується при одночасному прийомі інших фібратів, АСТИН® слід з обережністю застосовувати при сумісному призначенні з іншими
фібратами (див. розділ «Особливості застосування»).

Ніацин. Ризик
виникнення побічних явищ з боку скелетних м’язів може збільшуватися при
застосуванні препарату у комбінації з ніацином, а отже, за таких умов слід
розглянути можливість зниження дози препарату АСТИН® (див. розділ
«Особливості застосування»).

Рифампін або інші індуктори цитохрому P450 3A4. Одночасне
застосування препарату з індукторами цитохрому P450 3A4 (наприклад,
ефавіренз, рифампін) може призводити до нестійкого зменшення концентрації
аторвастатину у плазмі крові. Через механізм подвійної взаємодії рифампіну
рекомендується одночасне застосування препарату АСТИН® з рифампіном,
оскільки було показано, що відстрочений прийом препарату після введення
рифампіну пов’язаний зі значним зниженням концентрації аторвастатину у плазмі
крові.

Дилтіазему гідрохлорид. Одночасний прийом аторвастатину
(40 мг) та дилтіазему (240 мг) супроводжується підвищенням
концентрації аторвастатину у плазмі крові.

Циметидин. У результаті проведених досліджень ознак взаємодії аторвастатину та
циметидину не виявлено.

Антациди. Одночасний пероральний прийом аторвастатину та
суспензії антацидного препарату, що містить магній та алюмінію гідроксид,
супроводжується зниженням концентрації аторвастатину у плазмі крові приблизно
на 35 %. При цьому гіполіпідемічна дія аторвастатину не змінювалась.

Колестипол. Концентрація аторвастатину у плазмі крові була нижчою (співвідношення
концентрації аторвастатину 0,74) при одночасному прийомі
аторвастатину та колестиполу. При цьому гіполіпідемічна дія комбінації
аторвастатину та колестиполу перевищувала ефект, який дає прийом кожного з цих
препаратів окремо.

Азитроміцин. Одночасне застосування аторвастатину (10 мг 1 раз на добу) та азитроміцину
(500 мг 1 раз на добу) не супроводжувалося змінами концентрації аторвастатину у
плазмі крові.

Інгібітори транспорту. Інгібітори
транспортних білків (наприклад, циклоспорин, летермовір) здатні підвищувати
рівень системної експозиції аторвастатину (див. таблицю 1). Вплив пригнічення
накопичувальних транспортних білків на концентрацію аторвастатину в клітинах
печінки невідомий. Якщо уникнути одночасного призначення цих препаратів
неможливо, рекомендовано зниження дози та проведення клінічного моніторингу
ефективності аторвастатину (див. таблицю 1).

Езетиміб. Застосування
езетимібу як монотерапії пов’язують із розвитком явищ з боку м’язової системи,
у тому числі рабдоміолізу. Таким чином, при одночасному застосуванні езетимібу
та аторвастатину ризик розвитку цих явищ збільшується. Рекомендовано проводити
належний клінічний моніторинг стану таких пацієнтів.

Фузидова кислота.
При одночасному системному застосуванні
фузидової кислоти зі статинами може підвищуватися ризик розвитку міопатії, в
тому числі рабдоміолізу. Механізм цієї взаємодії (чи є вона фармакодинамічною
або фармакокінетичною, чи обох видів одночасно) на сьогодні невідомий.
Повідомляли про випадки рабдоміолізу (у тому числі з летальним наслідком) у
пацієнтів, які отримували комбінацію цих препаратів.

Якщо необхідне системне застосування фузидової кислоти, слід припинити
застосування аторвастатину на весь період застосування фузидової кислоти (див.
розділ «Особливості застосування»).

Дигоксин. При одночасному застосуванні багаторазових доз аторвастатину та дигоксину
рівноважні концентрації дигоксину у плазмі крові підвищуються (див. розділ
«Фармакокінетика»). Слід належним чином контролювати стан пацієнтів, які
приймають дигоксин.

Пероральні контрацептиви. Одночасне застосування
аторвастатину з пероральними контрацептивами підвищувало значення AUC для
норетистерону та етинілестрадіолу (див. розділ «Фармакологічні властивості»). Ці підвищення слід брати до уваги при виборі перорального контрацептиву для жінки, яка приймає АСТИН®.

Варфарин. Аторвастатин не чинив клінічно значущої дії на протромбіновий час у
пацієнтів, які проходили довготривале лікування варфарином.

Колхіцин. При одночасному застосуванні аторвастатину з колхіцином повідомляли про
випадки міопатії, у тому числі рабдоміолізу, тому слід з обережністю
призначати аторвастатин з колхіцином.

Інші лікарські засоби. Клінічні дослідження показали, що
одночасне застосування аторвастатину і гіпотензивних препаратів та його
застосування в процесі естрогензамісної терапії не супроводжувалось клінічно
значущими побічними ефектами. Досліджень взаємодії з іншими препаратами не
проводили.

Особливості застосування.

Скелетні м’язи

Надходили рідкісні повідомлення про випадки рабдоміолізу з гострою нирковою
недостатністю внаслідок міоглобінурії при застосуванні аторвастатину та інших
лікарських засобів цього класу. Наявність в анамнезі порушення функції нирок
може бути фактором ризику розвитку рабдоміолізу. Такі пацієнти потребують більш
ретельного моніторингу для виявлення порушень з боку скелетних м’язів.

Аторвастатин,
як і інші препарати групи статинів, іноді спричиняє міопатію, що визначається
як біль у м’язах або слабкість м’язів у поєднанні з підвищенням показників
креатинфосфокінази (КФК) у понад 10 разів вище верхньої межі норми.
Одночасне застосування вищих доз аторвастатину з певними лікарськими засобами,
такими як циклоспорин і потужні інгібітори CYP 3A4 (наприклад,
кларитроміцин, ітраконазол та інгібітори протеаз ВІЛ та вірусу гепатиту С),
підвищує ризик міопатії/рабдоміолізу.

Надходили рідкісні повідомлення
про випадки імунологічно опосередкованої некротизуючої міопатії (ІОНМ) –
аутоімунної міопатії, пов’язаної із застосуванням статинів. ІОНМ характеризується
такими ознаками: слабкість проксимальних м’язів та підвищений рівень
креатинкінази у сироватці крові, які зберігаються, незважаючи на припинення
лікування статинами; м’язова біопсія виявляє некротизуючу міопатію без значного
запалення; при застосуванні імуносупресивних засобів спостерігається позитивна
динаміка.

Можливість
розвитку міопатії слід розглядати у будь-якого пацієнта з дифузною міалгією,
болісністю або слабкістю м’язів та/або значним підвищенням КФК. Пацієнтам слід
рекомендувати негайно повідомляти про випадки болю у м’язах, болісності або
слабкості м’язів невідомої етіології, особливо якщо це супроводжується
відчуттям нездужання або підвищенням температури або якщо ознаки та симптоми
захворювання м’язів зберігаються після припинення прийому препарату АСТИН®.
Лікування препаратом слід припинити у разі значного підвищення рівня КФК,
діагностування або підозри на міопатію.

Ризик міопатії
під час лікування препаратами цього класу підвищується при одночасному
застосуванні лікарських засобів, зазначених у таблиці 3. Лікарі, які
розглядають можливість комбінованої терапії препаратом АСТИН® та
будь-яким із зазначених препаратів, повинні ретельно зважити потенційні
переваги та ризики, а також ретельно моніторити стан пацієнтів щодо будь-яких
проявів болю, болісності або слабкості у м’язах, особливо протягом початкових
місяців терапії та протягом будь-якого з періодів титрування дози у напрямку
збільшення будь-якого з препаратів. Слід розглянути можливість застосування
низьких початкових та підтримуючих доз аторвастатину при одночасному прийомі з
вищезгаданими лікарськими засобами (див. розділ «Взаємодія з іншими
лікарськими засобами та інші види взаємодій»). У таких ситуаціях може
розглядатися можливість періодичного визначення КФК, але немає гарантії, що
такий моніторинг допоможе запобігти випадкам тяжкої міопатії.

Повідомляли про
випадки міопатії, у тому числі рабдоміолізу, при одночасному застосуванні
аторвастатину з колхіцином, тому аторвастатин з колхіцином слід призначати
пацієнтам з обережністю (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами
та інші види взаємодій»).

Терапію препаратом АСТИН® слід тимчасово або повністю припинити
пацієнтам із гострим, серйозним станом, що вказує на розвиток міопатії, або при
наявності фактора ризику розвитку ниркової недостатності внаслідок рабдоміолізу
(наприклад, тяжка гостра інфекція, гіпотензія, хірургічна операція, травма,
тяжкі метаболічні, ендокринні та електролітичні розлади, а також
неконтрольовані судоми).

Порушення
функції печінки

Було показано,
що статини, як і деякі інші гіполіпідемічні лікарські засоби, асоціюються з
відхиленням від норми біохімічних показників функції печінки. Стійке підвищення
(більш  ніж  у 3 рази вище верхньої межі нормального
діапазону, яке виникло 2 рази або більше) рівнів сироваткових трансаміназ
спостерігалося у 0,7 % пацієнтів, які отримували аторвастатин під час
клінічних досліджень. Частота випадків цих відхилень від норми становила
0,2 %, 0,2 %, 0,6 % та 2,3 % для доз препарату 10, 20,
40 та 80 мг відповідно.

Під час
клінічних досліджень аторвастатину в одного пацієнта розвинулась жовтяниця.
Підвищені показники функціональних проб печінки (ФПП) у інших пацієнтів не були
пов’язані з жовтяницею або іншими клінічними симптомами. Після зменшення дози,
перерви у застосуванні аторвастатину або припинення його застосування рівні
трансаміназ поверталися до рівнів перед лікуванням або приблизно до цих рівнів
без негативних наслідків. 18 із 30 пацієнтів зі стійким підвищенням
показників функціональних проб печінки продовжували лікування аторвастатином у
нижчих дозах.

Перед тим як
розпочинати терапію препаратом АСТИН®, рекомендується отримати
результати аналізів щодо ферментів печінки та здавати аналізи повторно у разі
клінічної потреби. Надходили рідкісні постреєстраційні повідомлення про випадки
летальної та нелетальної печінкової недостатності у пацієнтів, які приймали препарати
групи статинів, у тому числі аторвастатин. У разі серйозного ураження печінки з
клінічними симптомами та/або гіпербілірубінемією або жовтяницею під час
застосування препарату АСТИН® слід негайно припинити лікування. Якщо
не визначено альтернативної етіології, не слід повторно розпочинати
лікування препаратом.

АСТИН®
слід з обережністю призначати пацієнтам, які зловживають алкоголем та/або мають
в анамнезі захворювання печінки. АСТИН® протипоказаний при активному
захворюванні печінки або стійкому підвищенні рівнів печінкових трансаміназ
невідомої етіології (див. розділ «Протипоказання»).

Ендокринна
функція

Повідомляли про
підвищення рівня HbA1c та концентрації глюкози у сироватці крові натще при
застосуванні інгібіторів ГМГ‑КоА-редуктази, у тому числі аторвастатину.

Статини
перешкоджають синтезу холестерину та теоретично можуть ослабляти секрецію
стероїдів надниркових залоз та/або гонадних стероїдів. Клінічні дослідження
показали, що аторвастатин не знижує базальну концентрацію кортизолу плазми та
не порушує адреналовий резерв. Вплив статинів на запліднюючу здатність сперми
не досліджувався у достатньої кількості пацієнтів. Невідомо, яким чином
препарат впливає та й чи взагалі впливає на систему «статеві
залози-гіпофіз-гіпоталамус» у жінок у передменопаузальний період. Слід
бути обережним при одночасному застосуванні препарату групи статинів з
лікарськими засобами, які можуть знижувати рівні або активність ендогенних
стероїдних гормонів, такими як кетоконазол, спіронолактон та циметидин.

Застосування пацієнтам із
нещодавніми випадками інсульту або транзиторної ішемічної атаки (ТІА)

При post-hoc аналізі дослідження SPARCL (Stroke Prevention by Aggressive
Reduction in Cholesterol Levels/Запобігання інсульту шляхом різкого зменшення
рівнів холестерину), під час якого аторвастатин у дозі 80 мг на противагу
плацебо застосовували 4731 пацієнту без ішемічної хвороби серця, які мали в
анамнезі випадки інсульту або ТІА протягом попередніх 6 місяців, спостерігалася
більша частота випадків геморагічного інсульту у групі пацієнтів, які
отримували аторвастатин у дозі 80 мг порівняно з групою плацебо
(55 випадків, 2,3 % у групі аторвастатину порівняно з 33 випадками, 1,4 %
у групі плацебо; СР: 1,68, 95 % ДІ: 1,09, 2,59; р=0,0168). Частота випадків
летального геморагічного інсульту була подібною у всіх групах лікування (17 та
18 для груп аторвастатину та плацебо відповідно). Частота випадків нелетального
геморагічного інсульту була значно вищою у групі пацієнтів, які отримували
аторвастатин (38, 1,6 %), порівняно з групою плацебо (16, 0,7 %). Деякі
початкові характеристики, у тому числі наявність випадків геморагічного та
лакунарного інсульту під час включення до дослідження, асоціювалися з вищою
частотою випадків геморагічного інсульту у групі пацієнтів, які отримували аторвастатин
(див. розділ «Побічні реакції»).

Серед 39828 пацієнтів, які отримували аторвастатин у клінічних
дослідженнях, 15813 (40 %) пацієнтів були віком від 65 років, а 2800 (7 %)
пацієнтів були віком від 75 років. Не спостерігалося жодної загальної відмінності
щодо безпеки та ефективності застосування препарату пацієнтам літнього віку та
пацієнтам молодшого віку, так само, як не було зареєстровано жодних
відмінностей у відповіді на лікування між пацієнтами літнього віку та молодшими
пацієнтами згідно з іншим клінічним досвідом, проте не можна виключати більшу
чутливість деяких старших пацієнтів. Оскільки пацієнти літнього віку (віком від
65 років) схильні до міопатії, слід з обережністю призначати їм
аторвастатин.

Печінкова недостатність

АСТИН®
протипоказаний пацієнтам з активним захворюванням печінки, включаючи стійке
підвищення рівнів печінкових трансаміназ невідомої етіології (див. розділи
«Фармакологічні властивості» та «Протипоказання»).

До початку лікування

Аторвастатин
слід з обережністю призначати пацієнтам зі схильністю до розвитку рабдоміолізу.
До початку лікування статинами у пацієнтів, схильних до розвитку рабдоміолізу,
слід визначати рівень креатинкінази (КК) при:

- порушенні
функції нирок;

- гіпофункції
щитовидної залози;

- спадкових
розладах м’язової системи у сімейному або особистому анамнезі;

- перенесених
у минулому випадках токсичного впливу статинів або фібратів на м’язи;

- перенесених
у минулому захворюваннях печінки та/або зловживанні алкоголем.

Для пацієнтів
літнього віку (віком від 70 років) необхідність проведення означених
заходів слід оцінювати з урахуванням наявності інших факторів схильності до
розвитку рабдоміолізу.

Підвищення
рівня препарату у плазмі крові можливе, зокрема, у разі взаємодії (див. розділ
«Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій») та
застосування особливим популяціям пацієнтів (див. розділ «Фармакокінетика»), у
тому числі пацієнтам зі спадковими хворобами.

У таких
випадках рекомендовано оцінювати співвідношення ризиків та очікуваної користі
від лікування та проводити клінічний моніторинг стану пацієнтів. Якщо до
початку лікування рівень КК значно підвищений (перевищує ВМН більш ніж у
5 разів), лікування розпочинати не слід.

Вимірювання рівня КК

Рівень КК не
слід визначати після інтенсивних фізичних навантажень або за наявності
будь-яких можливих альтернативних причин підвищення рівня КК, оскільки це може
ускладнити інтерпретацію результатів. Якщо на початковому рівні спостерігається
значне підвищення КК (перевищення ВМН більш ніж у 5 разів), то через
5‒7 днів необхідно провести повторне визначення для підтвердження
результату.

Під час лікування

Пацієнти
повинні знати про необхідність негайно повідомляти про розвиток болю у м’язах,
судом чи слабкості, особливо коли вони супроводжуються нездужанням або
гарячкою.

У разі появи
цих симптомів під час лікування аторвастатином необхідно визначити рівень КК у
цього пацієнта. Якщо рівень КК значно підвищений (перевищує ВМН більш ніж у
5 разів), лікування слід припинити.

Доцільність
припинення лікування слід також розглянути, якщо підвищення рівня КК не сягає
п’ятикратного перевищення ВМН, але симптоми з боку м’язів мають тяжкий характер
та щоденно стають причиною неприємних відчуттів.

Після
зникнення симптомів та нормалізації рівня КК можна розглянути можливість
відновлення лікування аторвастатином або початку лікування альтернативним
статином за умови застосування мінімальної можливої дози препарату та
ретельного нагляду за станом пацієнта.

Лікування
аторвастатином необхідно припинити, якщо спостерігається клінічно значуще
підвищення рівня КК (перевищення ВМН більш ніж у 10 разів) або встановлено
діагноз рабдоміолізу (або є підозра на розвиток рабдоміолізу).

Одночасне застосування з іншими
лікарськими засобами

Ризик розвитку
рабдоміолізу підвищується при одночасному застосуванні аторвастатину з деякими
лікарськими засобами, що можуть збільшити концентрацію аторвастатину у плазмі
крові. Прикладами таких препаратів можуть бути потужні інгібітори CYP 3A4
або транспортних білків: циклоспорин, телітроміцин, кларитроміцин, делавірдин,
стирипентол, кетоконазол, вориконазол, ітраконазол, посаконазол та інгібітори
протеази ВІЛ, у тому числі ритонавір, лопінавір, атазанавір, індинавір,
дарунавір. При одночасному застосуванні з гемфіброзилом та іншими похідними фібрової
кислоти, боцепревіром, еритроміцином, ніацином та езетимібом, телапревіром або
з комбінацією телапревір/ритонавір також зростає ризик виникнення міопатій.
Якщо можна, слід застосовувати інші лікарські засоби (що не взаємодіють з
аторвастатином) замість вищезгаданих.

Якщо необхідно
проводити одночасне лікування аторвастатином та згаданими препаратами, слід
ретельно зважити користь та ризики. Якщо пацієнти приймають лікарські засоби,
що підвищують концентрацію аторвастатину у плазмі крові, рекомендується
знижувати дозу аторвастатину до мінімальної. Крім того, у разі застосування
потужних інгібіторів CYP 3A4 слід розглянути можливість застосування
меншої початкової дози аторвастатину. Також рекомендується проводити належний
клінічний моніторинг стану цих пацієнтів.

Аторвастатин не можна призначати одночасно з фузидовою кислотою, яку застосовують
системно, або впродовж 7 днів після припинення лікування фузидовою
кислотою. Пацієнтам, яким системне застосування фузидової кислоти вважається
необхідним, лікування статинами слід призупинити на весь період застосування
фузидової кислоти. У пацієнтів, які отримували фузидову кислоту та статини у
комбінації, були зареєстровані випадки рабдоміолізу (в тому числі летальні)
(див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»). Пацієнту слід рекомендувати негайно звертатися за медичною допомогою у
разі виникнення будь-яких симптомів слабкості, болю або болісної чутливості у
м’язах.

Терапію статинами можна продовжити через 7 днів після отримання
останньої дози фузидової кислоти.

За виняткових обставин, коли потрібне довгострокове системне застосування
фузидової кислоти, наприклад для лікування тяжких інфекцій, необхідність
одночасного застосування препарату АСТИН® та фузидової кислоти слід
розглядати тільки в індивідуальному порядку та здійснювати під ретельним
наглядом лікаря.

Інтерстиціальна
хвороба легенів (ІХЛ)

Під час
лікування деякими статинами (особливо під час тривалого лікування) були описані
виняткові випадки розвитку ІХЛ. До проявів цієї хвороби можна віднести задишку,
непродуктивний кашель та загальне погіршення самопочуття (стомлюваність,
зниження маси тіла та гарячка). У разі виникнення підозри на ІХЛ слід припинити
лікування статинами.

Терапія
ліпідомодифікуючими препаратами повинна бути однією зі складових комплексної
терапії для пацієнтів зі значно підвищеним ризиком розвитку атеросклеротичних
захворювань судин через гіперхолестеринемію. Медикаментозна терапія
рекомендується як доповнення до дієти, коли результату від дотримання дієти, що
обмежує споживання насичених жирів та холестерину, а також від застосування
інших немедикаментозних заходів було недостатньо. Пацієнтам з ішемічною
хворобою серця або декількома факторами ризику розвитку ішемічної хвороби серця
прийом препарату АСТИН® можна розпочати одночасно з дотриманням
дієти.

Обмеження застосування

Аторвастатин не
досліджували за умов, коли основним відхиленням від норми з боку ліпопротеїнів
є підвищення рівня хіломікронів (типи I та V за класифікацією
Фредріксона).

Допоміжні речовини

До складу
препарату входить лактоза. Цей препарат не слід приймати пацієнтам з рідкісними
спадковими захворюваннями, пов’язаними з непереносимістю галактози, дефіцитом
лактази Лаппа або мальабсорбцією глюкози-галактози.

Застосування у період вагітності або годування груддю.

Вагітність

Оцінка ризиків

АСТИН® протипоказаний
вагітним жінкам, оскільки не встановлена безпека його застосування вагітним і
немає явної користі прийому ліпідознижувальних препаратів під час вагітності.
Оскільки інгібітори ГМГ-КоА-редуктази знижують синтез холестерину та, можливо,
синтез інших біологічно активних речовин, які є похідними холестерину, АСТИН®
може шкідливо впливати на плід. Прийом препарату АСТИН® слід
припинити, як тільки встановлена вагітність (див. розділ «Протипоказання»).

Розрахунковий фоновий ризик
значних вроджених мальформацій та викиднів для вказаної популяції невідомий. У
загальній популяції США розрахунковий фоновий ризик значних вроджених
мальформацій та викиднів при клінічно визнаних вагітностях становить 2–4 %
та 15–20 % відповідно.

Контрацепція

Аторвастатин може завдавати шкоди
плоду при застосуванні вагітною жінкою. Жінки репродуктивного віку мають бути
проінформовані про необхідність ефективної контрацепції під час лікування цим
препаратом.

Клінічні дані

Обмежені
опубліковані дані обсерваційних досліджень, мета-аналізів та клінічних випадків
щодо застосування аторвастатину кальцію не показали підвищеного ризику
виникнення серйозних вроджених мальформацій або викиднів.

Надходили
рідкісні повідомлення про вроджені аномалії після внутрішньоутробної експозиції
інших інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази. Проспективне спостереження приблизно 100 випадків
вагітностей у жінок, які лікувалися симвастатином чи ловастатином, показало, що
частота випадків вроджених аномалій плода, викиднів та внутрішньоутробних
смертей/мертвонароджень не перевищувала частоти, очікуваної для загальної
популяції. Кількість випадків є достатньою, щоб виключити
≥ 3‒4-кратне підвищення вроджених аномалій розвитку плода порівняно
з фоновою частотою. У 89 % вагітних, за якими вели проспективне
спостереження, лікування препаратом розпочиналося до вагітності та припинялося
під час І триместру після виявлення вагітності.

Період годування груддю

АСТИН® протипоказаний
під час годування груддю. Відсутня інформація про вплив препарату на дитину,
яку годують груддю, або на лактацію. Невідомо, чи проникає аторвастатин у
грудне молоко, однак було показано, що інший лікарський засіб цього класу
потрапляє у грудне молоко; аторвастатин наявний у молоці щурів. Оскільки
статини потенційно здатні спричинити серйозні небажані реакції у немовлят, які
знаходяться на грудному годуванні, жінкам, які потребують лікування препаратом
АСТИН®, не слід годувати груддю (див. розділ «Протипоказання»).

Здатність впливати на швидкість
реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами.

Препарат здійснює дуже незначний вплив на швидкість реакції під час
керування автотранспортом або іншими механізмами.

Спосіб застосування та дози.

Гіперліпідемія
і змішана дисліпідемія

Рекомендована
початкова доза препарату АСТИН® становить 10 або 20 мг
1 раз на добу. Для пацієнтів, які потребують значного зниження рівня
холестерину ЛПНЩ (більш ніж на 45 %), терапія може бути розпочата із
дозування 40 мг 1 раз на добу. Дозовий діапазон препарату АСТИН®
знаходиться у межах від 10 до 80 мг 1 раз на добу. Препарат можна
приймати разовою дозою у будь-які години та незалежно від вживання їжі.
Початкову та підтримуючі дози препарату АСТИН® слід підбирати
індивідуально, залежно від мети лікування та відповіді. Після початку лікування
та/або після титрування дози препарату АСТИН® слід проаналізувати
рівні ліпідів протягом періоду від 2 до 4 тижнів та відповідним чином
відкоригувати дозу.

Гетерозиготна сімейна
гіперхолестеринемія у пацієнтів дитячого віку (віком від 10 до 17 років)

Рекомендована початкова доза
препарату АСТИН® становить 10 мг/добу, звичайний діапазон доз
становить від 10 до 20 мг перорально 1 раз на добу. Дози препарату слід
підбирати індивідуально, відповідно до мети лікування. Коригування дози слід
проводити з інтервалом 4 тижні або більше.

Гомозиготна
сімейна гіперхолестеринемія

Доза препарату
АСТИН® для пацієнтів з гомозиготною сімейною гіперхолестеринемією
становить від 10 до 80 мг на добу. АСТИН® слід застосовувати як
доповнення до інших гіполіпідемічних методів лікування (наприклад, аферез ЛПНЩ)
або якщо гіполіпідемічні методи лікування недоступні.

Одночасна гіполіпідемічна терапія

АСТИН®
можна застосовувати зі секвестрантами жовчних кислот. Комбінацію інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази (статинів) та фібратів слід загалом призначати з обережністю
(див. розділи «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»
та «Особливості застосування»).

Дозування для
пацієнтів із порушеннями функції нирок

Захворювання
нирок не впливає ні на концентрації у плазмі крові, ні на зниження рівня
холестерину ЛПНЩ при застосуванні аторвастатину; отже, коригування дози
препарату для пацієнтів із порушеннями функції нирок не потрібне (див. розділи
«Фармакокінетика» та
«Особливості застосування»).

Дозування для пацієнтів, які
приймають циклоспорин, кларитроміцин, ітраконазол, летермовір або певні
інгібітори протеаз

Слід уникати лікування препаратом
АСТИН® пацієнтам, які приймають циклоспорин або інгібітори протеази
ВІЛ типранавір + ритонавір, або інгібітор протеази вірусу гепатиту C
глекапревір + пібрентасвір, або летермовір при одночасному застосуванні з
циклоспорином. Пацієнтам з ВІЛ, які приймають лопінавір + ритонавір, АСТИН®
слід застосовувати у найнижчій необхідній дозі. Пацієнтам, які приймають
кларитроміцин, ітраконазол, елбасвір + гразопревір, або пацієнтам з ВІЛ, які
приймають комбінації саквінавір + ритонавір, дарунавір + ритонавір,
фосампренавір, фосампренавір + ритонавір або летермовір, терапевтичну дозу
препарату АСТИН® слід обмежити 20 мг, а також рекомендується
проводити належні клінічні обстеження для забезпечення застосування найменшої
необхідної дози препарату АСТИН®. Пацієнтам, які приймають інгібітор
протеази ВІЛ нелфінавір, лікування препаратом АСТИН® слід обмежити
дозою до 40 мг. При супутньому призначенні аторвастатину з іншими
інгібіторами протеаз рекомендується проведення відповідних клінічних обстежень
для забезпечення застосування найменшої необхідної дози препарату АСТИН®
(див. розділи «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»
та «Особливості застосування»).

Діти.

Гетерозиготна сімейна
гіперхолестеринемія.

Безпека та
ефективність застосування аторвастатину встановлені для дітей віком
від 10 до 17 років з гетерозиготною сімейною гіперхолестеринемією як доповнення
до дієти для зниження загального холестерину, рівня ЛПНЩ та рівня аполіпопротеїну В, коли
після адекватної спроби дієтотерапії відмічаються:

·       холестерин ЛПНЩ ³ 190 мг/дл (4,91 ммоль/л) або

·       холестерин ЛПНЩ ³ 160 мг/дл (4,14 ммоль/л) і

o   у сімейному
анамнезі наявна сімейна холестеринемія або ранні серцево-судинні захворювання у
родичів першого або другого ступеня або

o   наявні два або більше інших факторів
ризику серцево-судинних захворювань.

Показання для
застосування аторвастатину підтверджене на основі
досліджень:

·
Плацебо-контрольоване
клінічне дослідження тривалістю 6 місяців за участю 187 хлопців, а також
дівчат після початку менструацій віком від 10 до 17 років. Пацієнти, які
отримували лікування аторвастатином у дозі 10 мг або 20 мг щодня, мали загалом
подібний профіль небажаних реакцій до такого у пацієнтів, які отримували
плацебо. У цьому вузькому контрольованому дослідженні не було виявлено
значущого впливу препарату на ріст або статеве дозрівання хлопців або на
тривалість менструального циклу у дівчат.

·
Трирічне відкрите
неконтрольоване дослідження за участю 163 дітей віком від 10 до 15 років з
гетерозиготною сімейною гіперхолестеринемією, для яких підбирали дозу для
досягнення цільового рівня холестерину ЛПНЩ ˂130 мг/дл (3,36 ммоль/л).
Безпека та ефективність застосування аторвастатину при зниженні холестерину
ЛПНЩ зазвичай відповідають показникам, які спостерігалися у дорослих пацієнтів,
незважаючи на обмеження плану контрольованого дослідження.

Для дівчат
після початку менструацій необхідна консультація щодо контрацепції, якщо це
доречно для пацієнта.

Довгострокової
ефективності терапії аторвастатином,
розпочатої в дитинстві для зменшення захворюваності та смертності у
дорослому віці, не встановлено.

Безпека та ефективність терапії аторвастатином не
встановлена у дітей віком до 10 років з гетерозиготною сімейною
гіперхолестеринемією.

Гомозиготна сімейна гіперхолестеринемія

Клінічна
ефективність аторвастатину у дозах до 80 мг/добу протягом 1 року була
оцінена у неконтрольованому дослідженні у пацієнтів з гомозиготною сімейною
гіперхолестеринемією, до якого було включено 8 дітей.

Передозування.

Специфічного лікування
передозування препаратом АСТИН® немає. У разі передозування пацієнта
слід лікувати симптоматично та при необхідності застосовувати підтримуючі
заходи. Через високий ступінь зв’язування препарату з білками плазми не слід
очікувати значного підсилення кліренсу препарату АСТИН® за допомогою
гемодіалізу.

Побічні реакції.

У зв’язку з тим, що клінічні дослідження
проводяться в різноманітних умовах, частоту виникнення небажаних реакцій, що
спостерігаються під час клінічних досліджень лікарського засобу, не можна
безпосередньо порівнювати з показниками, отриманими під час клінічних
досліджень іншого препарату, та вони можуть не відповідати показникам частоти,
що спостерігаються у клінічній практиці.

Згідно з
інформацією клінічних досліджень, у пацієнтів, які отримували лікування
аторвастатином, найчастіше спостерігалися такі небажані реакції, що призводили
до припинення застосування препарату та траплялися з частотою, вищою (9,7 % та
9,5 % пацієнтів відповідно), ніж у групі плацебо: міалгія (0,7 %), діарея
(0,5 %), нудота (0,4 %), підвищення рівня аланінамінотрансферази (АЛТ)
(0,4 %) та печінкових ферментів (0,4 %).

Найчастішими
побічними реакціями (≥2 % порівняно з плацебо), незалежно від причини, у
пацієнтів, які отримували плацебо у дослідженнях (N=8755), були: назофарингіт
(8,3 %), артралгія (6,9 %), діарея (6,8 %), біль у кінцівках
(6,0 %) та інфекції сечовивідних шляхів (5,7 %).

Таблиця 4

Клінічні
небажані реакції, що виникали у 2 % пацієнтів та більше,
які отримували лікування будь-якою дозою аторвастатину, та з частотою,
вищою, ніж у групі плацебо, незалежно від причинного зв’язку
(% пацієнтів).

Небажана реакція*

Будь-яка доза N=8755

10 мг N=3908

20 мг N=188

40 мг N=604

80 мг N=4055

Плацебо N=7311

Назофарингіт

8,3

12,9

5,3

7

4,2

8,2

Артралгія

6,9

8,9

11,7

10,6

4,3

6,5

Діарея

6,8

7,3

6,4

14,1

5,2

6,3

Біль у кінцівках

6

8,5

3,7

9,3

3,1

5,9

Інфекція сечовивідних шляхів

5,7

6,9

6,4

8

4,1

5,6

Диспепсія

4,7

5,9

3,2

6

3,3

4,3

Нудота

4

3,7

3,7

7,1

3,8

3,5

М’язово-скелетний біль

3,8

5,2

3,2

5,1

2,3

3,6

М’язові спазми

3,6

4,6

4,8

5,1

2,4

3

Міалгія

3,5

3,6

5,9

8,4

2,7

3,1

Безсоння

3

2,8

1,1

5,3

2,8

2,9

Фаринголарингеальний біль

2,3

3,9

1,6

2,8

0,7

2,1

*Небажана реакція >2 % у
будь-якій дозі більше, ніж у групі плацебо

До інших
небажаних реакцій, про які повідомляли у процесі плацебо-контрольованих
досліджень, належать:

загальні порушення: відчуття нездужання, пірексія;

з боку травної системи: шлунково-кишковий дискомфорт,
відрижка, метеоризм, гепатит, холестаз;

з боку скелетно-м’язової системи: м’язово-скелетний біль,
підвищена втомлюваність м’язів, біль у шиї, набряк суглобів, тендинопатія (іноді ускладнена розривом сухожилля);

з боку метаболізму та харчування: підвищення трансаміназ,
відхилення від норми функціональних проб печінки, підвищення рівня лужної
фосфатази в крові, підвищення активності креатинфосфокінази, гіперглікемія;

з боку нервової системи: жахливі сновидіння;

з боку дихальної системи: носова кровотеча;

з боку шкіри та її придатків: кропив’янка;

з боку органів зору: нечіткість
зору, порушення зору;

з боку органів слуху та рівноваги: шум у вухах;

з боку сечостатевої системи: лейкоцитоурія;

з боку
репродуктивної системи та молочних залоз: гінекомастія.

Частоту виникнення побічних реакцій визначали таким чином: часто
(>1/100, <1/10); нечасто (>1/1000, <1/100); рідко (>1/10000,
<1/1000); дуже рідко (<1/10000).

З боку
нервової системи: часто – головний біль; нечасто – запаморочення, парестезія, гіпестезія, дисгевзія, амнезія; рідко – периферична нейропатія.

З боку
шлунково-кишкового тракту: часто
– запор; нечасто – панкреатит, блювання.

З боку
скелетно-м’язової системи та сполучної тканини: часто – біль у суглобах, біль у спині; рідко – міопатія, міозит, рабдоміоліз.

Загальні
порушення: нечасто – астенія, біль у грудях, периферичні набряки, стомлюваність.

Порушення
метаболізму та харчування: нечасто
– гіпоглікемія, збільшення маси тіла, анорексія.

З боку печінки
та жовчного міхура:  дуже рідко – печінкова недостатність.

З боку шкіри
та сполучної тканини: нечасто – шкірні висипання, свербіж, алопеція; рідко –  ангіоневротичний
набряк, бульозний дерматит (у тому числі мультиформна еритема), синдром
Стівенса–Джонсона та токсичний епідермальний некроліз.

З боку дихальної системи, органів грудної клітки та середостіння: часто – біль у горлі та гортані.

З боку системи крові та лімфатичної системи: рідко – тромбоцитопенія.

З боку імунної системи: часто – алергічні
реакції; дуже рідко – анафілаксія.

З боку органів зору: нечасто – затуманення зору.

Зміни результатів лабораторних аналізів: часто – відхилення результатів функціональних проб печінки
(підвищення активності трансаміназ сироватки крові), підвищення активності креатинфосфокінази
крові; нечасто – позитивний результат аналізу на вміст лейкоцитів у
сечі.

Як і при застосуванні інших інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази, у пацієнтів, які
приймали аторвастатин, спостерігали підвищення
активності трансаміназ сироватки крові. Ці зміни зазвичай були слабко
вираженими, тимчасовими та не потребували втручання або лікування. Клінічно
значуще підвищення активності трансаміназ сироватки крові (підвищення ВМН більш
ніж у 3 рази) спостерігали у 0,8 % пацієнтів, які приймали аторвастатин. Це підвищення мало дозозалежний характер та було
оборотним у всіх пацієнтів.

У 2,5 %
пацієнтів, які приймали аторвастатин, спостерігали зростання активності КК
сироватки крові, що більш ніж у 3 рази перевищувала ВМН. Це збігається зі
спостереженнями при застосуванні інших інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази у процесі клінічних досліджень. У 0,4 %
пацієнтів, які отримували аторвастатин,
спостерігалися рівні, що перевищували ВМН більш ніж у 10 разів.

Повідомляли про розвиток побічних реакцій, що виникли у процесі клінічних
досліджень: інфекції сечовивідного тракту, цукровий діабет, інсульт.

Побічні реакції під час клінічних досліджень застосування аторвастатину у
дітей

У процесі 26-тижневого контрольованого дослідження у хлопців, а також у
дівчат після початку менструацій з гетерозиготною сімейною гіперхолестеринемією
(у віці від 10 до 17 років) профіль безпеки та переносимості аторвастатину
у дозі від 10 до 20 мг на добу як доповнення до дієти для зниження загального
холестерину, рівня холестерину ЛПНЩ та рівня аполіпопротеїну В був загалом
подібним до профілю плацебо.

Досвід післяреєстраційного
застосування аторвастатину.

Протягом
післяреєстраційного застосування аторвастатину були виявлені нижчезазначені
небажані реакції. Оскільки про ці реакції повідомляється на добровільній
основі, не завжди можливо достовірно оцінити їх частоту або встановити
причинно-наслідковий зв’язок із застосуванням препарату.

До небажаних
реакцій, пов’язаних із лікуванням аторвастатином, зареєстрованих після виходу
препарату на ринок, незалежно від оцінки причинно-наслідкового зв’язку,
належать реакції: анафілаксія, ангіоневротичний набряк, бульозні висипання (у
тому числі ексудативна мультиформна еритема, синдром Стівенса–Джонсона та токсичний епідермальний некроліз), рабдоміоліз, міозит, підвищена
втомлюваність, розрив сухожилля, летальна та нелетальна печінкова
недостатність, запаморочення, депресія, периферична нейропатія, панкреатит та
інтерстиціальна хвороба легень.

Надходили
рідкісні повідомлення про випадки імунологічно опосередкованої некротизуючої
міопатії, пов’язаної із застосуванням статинів (див. розділ «Особливості
застосування»); про когнітивні розлади (наприклад, втрата пам’яті,
безпам’ятність, амнезія, порушення пам’яті, сплутаність свідомості), пов’язані
із застосуванням статинів. Ці когнітивні розлади були зареєстровані при
застосуванні всіх статинів. Повідомлення загалом не належали до категорії
серйозних небажаних реакцій, ці прояви були оборотними після припинення
прийому статинів, з різним періодом до початку прояву симптому (від
першого дня до кількох років) та зникнення симптому (медіана тривалості
становила 3 тижні).

Під час застосування деяких статинів були описані
такі небажані явища: розлад статевої функції; виняткові випадки
інтерстиціальної хвороби легенів, особливо під час тривалого лікування.

Під час постмаркетингових спостережень повідомлялося про нижчезазначені
побічні реакції.

З боку кровоносної та лімфатичної
системи: тромбоцитопенія.

З боку імунної системи: алергічні
реакції, анафілаксія (у тому числі анафілактичний шок).

Порушення метаболізму та
харчування: збільшення маси
тіла.

З боку нервової системи: головний біль,
гіпестезія, дисгевзія.

З боку
шлунково-кишкового тракту: біль у животі.

З боку органів
слуху та лабіринту: шум у вухах.

З боку шкіри та
підшкірної тканини: кропив’янка.

З боку скелетно-м’язової системи
та сполучної тканини: артралгія, біль у спині.

Загальні порушення: біль у грудях,
периферичний набряк, нездужання, втома.

Зміни
результатів лабораторних аналізів: підвищення активності аланінамінотрансферази,
підвищення активності креатинфосфокінази у плазмі крові.

Термін придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати при температурі не вище 25 °С. Зберігати у недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 10 таблеток у блістері, по 3 блістери в картонній коробці.

Категорія
відпуску. за рецептом.

Виробник.

МІКРО ЛАБС ЛІМІТЕД/MICRO LABS
LIMITED.

Місцезнаходження виробника та
адреса місця провадження його діяльності.

Ділянка №. S.155 - S.159 та N1, Промислова зона Верна, Фаза ІІІ та Фаза IV,
Верна Салкетт, In-403 722, Індія/PLOT NO. S.155 TO S.159 & N1, VERNA INDUSTRIAL
ESTATE, PHASE III & PHASE IV, VERNA SALCETTE, IN-403 722, India.