ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування
лікарського засобу

ЛЕВОCЕТИЛ

(LEVOSETIL)

Склад:

діюча
речовина: левоцетиризин;

1 мл
розчину містить левоцетиризину дигідрохлориду 5
мг;

допоміжні
речовини: пропіленгліколь; гліцерин; метилпарабен (Е 218); пропілпарабен
(Е 216); натрію ацетат, тригідрат; сахарин натрію; кислота оцтова льодяна;
вода очищена.

Лікарська форма. Краплі оральні, розчин.

Основні
фізико-хімічні властивості: безбарвний прозорий розчин.

Фармакотерапевтична
група

Антигістамінні засоби для
системного застосування. Похідні піперазину. Левоцетиризин.

Код АТХ R06A Е09.

Фармакологічні
властивості

Фармакодинаміка

Механізм дії

Левоцетиризин — це
активний стабільний R-енантіомер цетиризину, потужний і селективний антагоніст
периферичних Н1-рецепторів. Дослідження показали, що левоцетиризин
має високу спорідненість з Н1-рецепторами людини (Кі = 3,2 нмоль/л).
Спорідненість із Н1-гістаміновими рецепторами у левоцетиризину у 2
рази вища, ніж у цетиризину (Кі = 6,3 нмоль/л).

Левоцетиризин дисоціює
від H1-рецепторів з періодом напіврозпаду 115 ± 38 хв.

Після одноразового
введення левоцетиризин демонструє заповнюваність рецепторів на 90 % через
4 години та на 57 % через 24 години.

Фармакодинамічні
дослідження за участю здорових добровольців показали, що у половинній дозі
левоцетиризин має зіставну з цетиризином активність як при дії на шкіру, так і
при потраплянні у ніс.

Фармакодинамічні ефекти

Фармакодинамічна
активність левоцетиризину вивчалась в рандомізованих контрольованих
дослідженнях.

У дослідженні, у якому
порівнювали вплив 5 мг левоцетиризину, 5 мг дезлоратадину і плацебо на
спричинені гістаміном пухирі та гіперемію, лікування левоцетиризином сприяло
значному зменшенню утворення пухирів та гіперемії [дія левоцетиризину була
максимальною у перші 12 годин і тривала протягом 24 годин (p < 0,001)]
порівняно з плацебо та дезлоратадином.

Під час застосування
левоцетиризину в дозі 5 мг для контролю симптомів, спричинених пилком, початок
дії спостерігався через 1 годину після прийому препарату в
плацебоконтрольованих дослідженнях на моделі камери для провокації алергена.

Дослідження in vitro
(камери Бойдена та методи клітинних шарів) показують, що левоцетиризин
пригнічує спричинену еотаксином трансендотеліальну міграцію еозинофілів через
клітини шкіри та легень. Фармакодинамічне експериментальне дослідження in
vivo (техніка шкірної камери) продемонструвало три основні інгібувальні ефекти
левоцетиризину, який застосовували у дозі 5 мг у перші 6 годин реакції,
спричиненої пилком, порівняно з плацебо у 14 дорослих пацієнтів: інгібування
вивільнення VCAM-1, модуляція проникності судин і зменшення кількості
еозинофілів.

Клінічна ефективність і безпека

Ефективність і безпека
левоцетиризину були продемонстровані в кількох подвійно сліпих
плацебоконтрольованих клінічних дослідженнях, проведених за участю дорослих
пацієнтів із сезонним алергічним ринітом, цілорічним алергічним ринітом або
персистуючим алергічним ринітом. У деяких дослідженнях було продемонстровано,
що левоцетиризин значно послаблює симптоми алергічного риніту, включаючи
закладеність носа.

6-місячне клінічне
дослідження за участю 551 дорослого пацієнта (включаючи 276 пацієнтів, що
отримували левоцетиризин) зі стійким алергічним ринітом (симптоми присутні 4
дні на тиждень протягом щонайменше 4 тижнів поспіль) і чутливістю до кліщів
домашнього пилу та пилку трав продемонструвало, що левоцетиризин у дозі 5 мг
був клінічно і статистично значно дієвішим, ніж плацебо, у поліпшенні загальної
оцінки симптомів алергічного риніту протягом усього періоду дослідження без
будь-якої тахіфілаксії. Впродовж усього дослідження левоцетиризин достовірно
покращував якість життя пацієнтів.

У плацебоконтрольованому
клінічному дослідженні за участю 166 пацієнтів із хронічною ідіопатичною
кропив’янкою 85 пацієнтів отримували плацебо, а 81 пацієнт — левоцетиризин у
дозі 5 мг один раз на добу протягом шести тижнів. Лікування левоцетиризином
сприяло значному зменшенню тяжкості свербежу протягом першого тижня та протягом
усього періоду лікування порівняно з плацебо. Левоцетиризин також значно
покращував якість життя, пов’язану зі здоров’ям, за оцінкою дерматологічного
індексу якості життя порівняно з плацебо.

Хронічну ідіопатичну
кропив’янку вивчали як модель кропив’янки. Оскільки вивільнення гістаміну є
причинним фактором кропив’янки, очікується, що левоцетиризин буде ефективним у
забезпеченні симптоматичного полегшення при інших станах кропив’янки, окрім
хронічної ідіопатичної кропив’янки.

На ЕКГ не було виявлено
значного впливу левоцетиризину на інтервал QT.

Педіатрична популяція

Безпека та ефективність застосування
левоцетиризину в лікарській формі таблеток вивчались у двох
плацебоконтрольованих клінічних дослідженнях за участю дітей віком від 6 до 12
років із сезонним і цілорічним алергічним ринітом відповідно. В обох
дослідженнях левоцетиризин значно полегшував симптоми та підвищував якість
життя, пов’язану зі здоров’ям.

Для дітей віком до 6
років клінічна безпека була встановлена у кількох короткострокових і
довготривалих терапевтичних дослідженнях:

- клінічне дослідження,
у якому 29 дітей віком від 2 до 6 років з алергічним ринітом отримували
левоцетиризин у дозі 1,25 мг двічі на день протягом 4 тижнів;

- клінічне дослідження,
у якому 114 дітей віком від 1 до 5 років з алергічним ринітом або хронічною
ідіопатичною кропив’янкою отримували левоцетиризин у дозі 1,25 мг двічі на день
протягом 2 тижнів;

- клінічне дослідження,
у якому 45 дітей віком від 6 до 11 місяців з алергічним ринітом або хронічною
ідіопатичною кропив’янкою отримували левоцетиризин у дозі 1,25 мг один раз на
добу протягом 2 тижнів;

- тривале (18 місяців)
клінічне дослідження за участю 255 пацієнтів віком від 12 до 24 місяців на
момент включення з атопією, які отримували левоцетиризин.

Профіль безпеки був
подібним до такого в короткострокових дослідженнях, проведених за участю дітей
віком від 1 до 5 років.

Фармакокінетика

Фармакокінетика
левоцетиризину є лінійною, не залежить від дози та часу і має низьку варіабельність
у різних пацієнтів. Фармакокінетичний профіль при введенні самого енантіомера
такий самий, як і при застосуванні цетиризину. У процесі абсорбції або
виведення не спостерігається хіральна інверсія.

Абсорбція

Після прийому всередину
левоцетиризин всмоктується швидко та значною мірою. У дорослих Сmах
у плазмі крові досягається через 50 хвилин після одноразового перорального
прийому терапевтичної дози. Рівноважна концентрація у крові досягається після 2
днів прийому.

Пікові концентрації
зазвичай становлять 270 нг/мл після одноразового застосування і 308 нг/мл після
повторного застосування дози 5 мг 1 раз на добу.

Ступінь всмоктування не
залежить від дози та не змінюється із вживанням їжі, але максимальна
концентрація (Сmax) левоцетиризину зменшується і її досягнення
затримується.

Розподіл

Дані щодо розподілу
левоцетиризину у тканинах людини відсутні, як і дані щодо проникнення
левоцетиризину крізь гематоенцефалічний бар’єр. У щурів та собак найвищі рівні
у тканинах виявляються у печінці і нирках, найнижчі — у відділі центральної
нервової системи (ЦНС).

У людини левоцетиризин
на 90 % зв’язується з білками плазми. Розподіл левоцетиризину обмежений,
оскільки об’єм розподілу становить 0,4 л/кг.

Метаболізм

В організмі людини
рівень метаболізму левоцетиризину становить менш ніж 14 % дози, тому
відмінність у результаті генетичного поліморфізму або супутнього прийому
ферментних інгібіторів, як очікується, буде незначною. Метаболічні шляхи
включають ароматичну оксидацію, N- та О-деалкілування і кон’югацію з таурином.
Деалкілування відбувається насамперед з участю цитохрому CYP 3А4, тоді як у
процесі ароматичної оксидації беруть участь численні та/або невизначені
ізоформи CYP. Левоцетиризин не впливає на активність цитохромних ізоферментів
1А2, 2С9, 2С19, 2D6, 2Е1, 3А4 у концентраціях, що значно перевищують пікові
після перорального прийому дози 5 мг. Через низький ступінь метаболізму та
відсутність здатності до пригнічення метаболізму взаємодія левоцетиризину з
іншими речовинами малоймовірна.

Виведення

Період напіввиведення з
плазми крові (Т1/2) у дорослих становить 7,9 ± 1,9 год. Т1/2
коротший у дітей молодшого віку. Середній уявний загальний кліренс у дорослих —
0,63 мл/хв/кг. Основний шлях виведення левоцетиризину та його метаболітів — із
сечею, на який припадає в середньому 85,4 % дози. З фекаліями виводиться лише
12,9 % дози. Левоцетиризин виводиться як шляхом клубочкової фільтрації,
так і шляхом активної канальцевої секреції.

Особливі популяції

Ниркова недостатність

Очевидний кліренс
левоцетиризину корелює із кліренсом креатиніну. Тому пацієнтам із помірними та
тяжкими порушеннями функції нирок рекомендується підбирати інтервали між
прийомами левоцетиризину з урахуванням кліренсу креатиніну. При анурії у
пацієнтів із термінальною стадією ниркової недостатності загальний кліренс
зменшується приблизно на 80 % порівняно зі здоровими суб’єктами. Кількість
левоцетиризину, що виводилася під час стандартної 4-годинної процедури
гемодіалізу, становила < 10 %.

Педіатрична популяція

У педіатричному
фармакокінетичному дослідженні після перорального прийому однократної дози 5 мг
левоцетиризину у 14 дітей віком від 6 до 11 років з масою тіла від 20 до 40 кг
значення Cmax і AUC були приблизно в 2 рази вищі, ніж у здорових
дорослих осіб, при перехресному порівнянні досліджень. Середнє значення Cmax
становило 450 нг/мл і досягалося в середньому за 1,2 години (нормалізовано
за масою тіла), загальний кліренс був на 30 % більшим, а період напіввиведення
на 24 % коротшим у цій педіатричній популяції, ніж у дорослих. Спеціальні фармакокінетичні
дослідження за участю дітей віком до 6 років не проводились. Ретроспективний
популяційний фармакокінетичний аналіз було проведено за участю 323 пацієнтів
(181 дитина віком від 1 до 5 років, 18 дітей віком від 6 до 11 років і 124
дорослих віком від 18 до 55 років), які отримували разову або багаторазову дозу
левоцетиризину в діапазоні від 1,25 мг до 30 мг. Аналіз показав, що після
введення 1,25 мг один раз на день дітям віком від 6 місяців до 5 років
концентрації у плазмі крові подібні до концентрацій у дорослих, які отримують 5
мг один раз на день.

Літній вік

Дані щодо
фармакокінетики у пацієнтів літнього віку обмежені. Після повторного
перорального прийому 30 мг левоцетиризину один раз на добу протягом 6 днів у 9
пацієнтів літнього віку (65–74 роки) загальний кліренс був приблизно на 33 %
нижчим порівняно з таким у молодших дорослих. Було показано, що розподіл
рацемічного цетиризину залежить від функції нирок, а не від віку пацієнта. Цей
висновок також можна застосувати до левоцетиризину, оскільки і левоцетиризин, і
цетиризин переважно виводяться із сечею. Тому пацієнтам літнього віку дозу
левоцетиризину слід коригувати відповідно до функції нирок.

Стать

Фармакокінетичні
результати у 77 пацієнтів (40 чоловіків, 37 жінок) були оцінені з урахуванням
потенційного впливу статі. Період напіввиведення був дещо коротшим у жінок
(7,08 ± 1,72 год), ніж у чоловіків (8,62 ± 1,84 год); однак кліренс при
пероральному прийомі з поправкою на масу тіла у жінок (0,67 ± 0,16 мл/хв/кг)
порівнянний із кліренсом у чоловіків (0,59 ± 0,12 мл/хв/кг). Для чоловіків і
жінок із нормальною функцією нирок застосовні одні й ті ж самі добові дози та
інтервали між прийомами.

Раса

Вплив расової
приналежності пацієнта на левоцетиризин не вивчався. Оскільки левоцетиризин
переважно виводиться нирками і відсутні суттєві відмінності у кліренсі
креатиніну залежно від раси пацієнта, не очікується, що фармакокінетичні
характеристики левоцетиризину відрізнятимуться у пацієнтів різних рас.
Відмінностей у кінетиці рацемічного цетиризину, пов’язаних з расовою
приналежністю пацієнта, не спостерігалося.

Порушення функції печінки

Фармакокінетика
левоцетиризину у пацієнтів з порушенням функції печінки не вивчалась. У
пацієнтів з хронічними захворюваннями печінки (гепатоцелюлярний, холестатичний
та біліарний цироз), які отримували 10 або 20 мг рацемічної сполуки цетиризину
як разову дозу, спостерігалося збільшення періоду напіввиведення на 50 % при
зниженні кліренсу на 40 % порівняно зі здоровими суб’єктами.

Фармакокінетичний/фармакодинамічний
зв’язок

Дія на шкірні реакції,
спричинені гістаміном, не залежить від концентрації левоцетиризину у плазмі.

Доклінічні дані з безпеки

Доклінічні дані
традиційних досліджень фармакологічної безпеки, токсичності повторних доз,
генотоксичності, канцерогенного потенціалу, репродуктивної токсичності та
токсичного впливу на розвиток не продемонстрували особливої небезпеки для
людини.

Клінічні характеристики

Показання

Симптоматичне лікування алергічного риніту (у тому
числі цілорічного алергічного риніту) та кропив’янки у дорослих та дітей віком
від 2-х років.

Протипоказання

Підвищена чутливість до левоцетиризину, цетиризину,
гідроксизину, до будь-яких інших похідних піперазину та/або до інших допоміжних
речовин лікарського засобу.

Термінальна стадія ниркової недостатності
(швидкість клубочкової фільтрації (ШКФ) < 15 мл/хв), що потребує
діалізу.

Взаємодія з
іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій

Досліджень взаємодії
левоцетиризину (у т. ч. з індукторами CYP3A4) не проводили. Дослідження
взаємодії цетиризину (сполука рацемату) показали, що одночасне застосування з
антипірином, азитроміцином, циметидином, діазепамом, еритроміцином, гліпізидом,
кетоконазолом або псевдоефедрином не дає клінічно значущих несприятливих
ефектів.

При одночасному застосуванні з теофіліном
(400 мг на добу) у дослідженні багаторазового застосування спостерігалося
невелике зниження (на 16 %) кліренсу цетиризину (розподіл теофіліну не
змінювався).

У дослідженні багаторазового
застосування ритонавіру (600 мг 2 рази на добу) та цетиризину (10 мг на добу)
експозиція цетиризину збільшувалася приблизно на 40 %, тоді як розподіл
ритонавіру дещо змінювався (−11 %).

Немає даних щодо посилення ефекту седативних
засобів при застосуванні в терапевтичних дозах, але слід уникати їх
застосування під час прийому левоцетиризину.

Вживання їжі не впливає на
ступінь всмоктування левоцетиризину, але одночасне вживання їжі знижує
швидкість його абсорбції.

Одночасне
застосування цетиризину або левоцетиризину з алкоголем або іншими депресантами
ЦНС у чутливих пацієнтів може спричинити додаткове зниження уваги та здатності
до виконання роботи.

Особливості застосування

Під час
застосування лікарського засобу слід дотримуватися обережності у разі вживання
алкоголю (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

При
застосуванні лікарського засобу пацієнтам із факторами, що провокують затримку
сечі (наприклад, травми спинного мозку, гіперплазія передміхурової залози),
слід брати до уваги, що левоцетиризин збільшує ризик затримки сечі.

Лікарський
засіб слід з обережністю застосовувати пацієнтам з епілепсією та ризиком
виникнення судом, оскільки його застосування може призвести до посилення
нападу.

Антигістамінні
препарати пригнічують відповідь на шкірну алергічну пробу, тому застосування
лікарського засобу слід припинити за 3 дні до її проведення (період виведення).

Можлива
поява свербежу після припинення застосування левоцетиризину, навіть якщо цей
симптом не був наявний до початку лікування. Свербіж може зникнути самостійно.
У деяких випадках він може бути інтенсивним і може виникнути потреба у
повторному лікуванні. Свербіж повинен зникнути після початку повторного
лікування.

Наявність
деяких клінічних даних щодо застосування левоцетиризину дітям віком від
6 місяців до 12 років (див. розділи «Фармакодинаміка», «Фармакокінетика»,
«Побічні реакції») не є достатнім для обґрунтування його застосування немовлятам
та дітям віком до 2 років.

Лікарський
засіб містить метилпарабен (Е 218) та пропілпарабен (Е 216), що можуть
спричиняти розвиток алергічних реакцій, які можуть проявитися не одразу.

Лікарський
засіб містить менше 1 ммоль (23 мг)/дозу натрію, тобто практично вільний від
натрію.

Застосування у період вагітності
або годування груддю

Вагітність

Дані про застосування левоцетиризину вагітними
жінками відсутні або обмежені (менше 300 результатів вагітності). Однак щодо
цетиризину, рацемату левоцетиризину, великий обсяг даних (більше 1000
результатів вагітності) щодо вагітних жінок вказує на відсутність каліцтв або
токсичності для плода/новонародженого. Дослідження на тваринах не вказують на
прямий або непрямий шкідливий вплив на вагітність, розвиток ембріона/плода,
пологи або постнатальний розвиток. У разі необхідності можна розглянути
можливість застосування лікарського засобу у період вагітності.

Період
годування груддю

Доведено, що цетиризин, рацемат левоцетиризину,
виводиться з організму людини. Тому є ймовірність екскреції левоцетиризину у
грудне молоко. Побічні реакції, пов’язані з левоцетиризином, можуть
спостерігатися у немовлят, які перебувають на грудному вигодовуванні. У період
годування груддю лікарський засіб слід застосовувати з обережністю.

Фертильність

Немає клінічних даних щодо впливу левоцетиризину на
фертильність.

Здатність впливати на
швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами

Порівняльні клінічні дослідження
не виявили жодних доказів того, що левоцетиризин при застосуванні в
рекомендованій дозі погіршує психічну пильність, реакційну здатність або
здатність керувати автотранспортом.

Однак деякі пацієнти можуть
відчувати сонливість, втому та астенію під час лікування левоцетиризином. Тому
пацієнти, які мають намір керувати автотранспортом або іншими механізмами,
повинні враховувати свою реакцію на лікарський засіб.

Спосіб
застосування та дози

Лікарський засіб
призначений для перорального застосування.

Дозування

Дорослі та діти віком від 12 років

Рекомендована добова доза
становить 5 мг (20 крапель) на добу.

Пацієнти літнього віку

Пацієнтам літнього віку з
нормальною функцією нирок корекція дози не потрібна.

Коригування дози рекомендовано
пацієнтам літнього віку із порушеннями функції нирок від помірного до тяжкого
ступеня (див. нижче «Пацієнти з нирковою недостатністю»).

Пацієнти з нирковою недостатністю

Пацієнтам із порушеннями функції
нирок розрахунок дози необхідно проводити з урахуванням ступеня порушення
функції нирок (показника ШКФ) відповідно до таблиці нижче.

Корекція дози
левоцетиризину для пацієнтів із порушеннями функції нирок

Функція нирок

ШКФ (мл/хв)

Доза та кількість прийомів

Нормальна
функція нирок

≥ 90

5 мг 1 раз на
добу

Порушення
легкого ступеня

60 – < 90

5 мг 1 раз на
добу

Порушення помірного ступеня

30 – < 60

5 мг 1 раз на
2 доби

Порушення
тяжкого ступеня

15 – < 30

не потребують діалізу

5 мг 1 раз на
3 доби

Термінальна
стадія захворювання нирок

< 15

потребують діалізу

Протипоказано

Дітям із порушеннями функції нирок дозу
левоцетиризину слід коригувати індивідуально, з урахуванням ниркового кліренсу пацієнта
та його маси тіла.

Специфічних даних щодо
застосування левоцетиризину дітям із порушеннями функції нирок немає.

Пацієнти з печінковою недостатністю

Пацієнтам із печінковою
недостатністю корекція режиму дозування не потрібна. Пацієнтам із печінковою та
нирковою недостатністю слід коригувати режим дозування відповідно до наведеної
вище таблиці.

Педіатрична популяція

Діти віком від 6 до 12 років

Рекомендована добова доза
становить 5 мг (20 крапель) на добу.

Діти віком від 2 до 6 років

Рекомендована добова доза
становить 2,5 мг (10 крапель) на добу, розділена на 2 прийоми по 1,25 мл (5
крапель).

Тривалість застосування

Пацієнтів із періодичним
алергічним ринітом (тривалість прояву симптомів захворювання становить менше
ніж 4 доби на тиждень або менше ніж 4 тижні на рік) слід лікувати відповідно до
перебігу захворювання та анамнезу: лікування можна припинити, якщо симптоми
зникнуть, та можна відновити знову при повторному виникненні симптомів.

У разі стійкого алергічного
риніту (тривалість прояву симптомів захворювання становить більше ніж 4 доби на
тиждень або більше ніж 4 тижні на рік) у період контакту з алергенами пацієнту
може бути запропонована постійна терапія. Існує клінічний досвід застосування левоцетиризину протягом щонайменше 6-місячного періоду
лікування. При хронічних захворюваннях (хронічний алергічний риніт,
хронічна кропив’янка) тривалість лікування становить до 1 року (дані доступні з
клінічних досліджень при застосуванні рацемату).

Спосіб застосування

Краплі приймати перорально, використовуючи
ложку, незалежно від вживання їжі. У разі необхідності лікарський засіб можна
розводити водою. При розведенні крапель у воді слід враховувати, особливо при
застосуванні дітям, що об’єм води, до якого додаються краплі, має відповідати
кількості рідини, яку може проковтнути пацієнт. Розбавлений розчин слід
прийняти одразу.

Діти

Лікарський
засіб можна застосовувати дітям віком від 2 років.

Наявність деяких клінічних даних
щодо застосування левоцетиризину дітям віком від 6 місяців до 12 років (див. розділи
«Фармакодинаміка», «Фармакокінетика», «Побічні реакції») не є достатнім для обґрунтування
його застосування немовлятам та дітям віком до 2 років (див. також розділ
«Особливості застосування»).

Передозування

Симптоми

Симптоми
передозування у дорослих можуть включати сонливість. У дітей спочатку можуть
виникнути збудження і підвищена дратівливість з подальшою сонливістю.

Лікування

Специфічного
антидоту до левоцетиризину немає. У разі появи симптомів передозування
рекомендується симптоматична та підтримуюча терапія. Можна розглянути
необхідність промивання шлунка через короткий час після застосування
лікарського засобу. Гемодіаліз для виведення левоцетиризину з організму не
ефективний.

Побічні реакції

Клінічні дослідження

Дорослі та підлітки віком від 12 років

У терапевтичних
дослідженнях за участю жінок і чоловіків віком від 12 до 71 року 15,1 %
пацієнтів у групі застосування левоцетиризину в дозі 5 мг мали принаймні одну
побічну реакцію порівняно з 11,3 % у групі плацебо. 91,6 % цих побічних
реакцій були від легкого до помірного ступеня.

У терапевтичних дослідженнях частота вибуття
через небажані явища становила 1,0 %
(9/935) при застосуванні левоцетиризину в
дозі 5 мг і 1,8 % (14/771) при застосуванні плацебо.

Клінічні терапевтичні дослідження левоцетиризину
включали 935 пацієнтів, які отримували цей лікарський засіб у рекомендованій
дозі 5 мг на добу. Повідомлялося про такі побічні реакції з частотою 1 % або більше (часто: ≥ 1/100 до < 1/10) при застосуванні левоцетиризину в дозі 5 мг або плацебо:

Побічні
реакції

Плацебо

(n = 771)

Левоцетиризин, 5 мг

(n = 935)

головний біль

25 (3,2 %)

24 (2,6 %)

сонливість

11 (1,4 %)

49 (5,2 %)

сухість у роті

12 (1,6 %)

24 (2,6 %)

підвищена втомлюваність

9 (1,2 %)

23 (2,5 %)

Нечасто (≥ 1/1000, <
1/100) також повідомлялось про астенію та біль у животі.

Частота седативних побічних реакцій, таких як
сонливість, втома та астенія, була загалом вища при застосуванні левоцетиризину
у дозі 5 мг (8,1 %), ніж при
застосуванні плацебо (3,1 %).

Педіатрична популяція

У двох плацебоконтрольованих дослідженнях за участю
педіатричних пацієнтів віком від 6 до 11 місяців та віком від 1 року до 6 років
159 суб’єктів отримували
левоцетиризин у дозі 1,25 мг на день протягом 2 тижнів та 1,25 мг двічі на день
відповідно. При прийомі левоцетиризину або плацебо частота виникнення небажаних
побічних реакцій становила 1 %
та більше.

Системи органів та побічні реакції

Плацебо (n = 83)

Левоцетиризин (n = 159)

з
боку травного тракту

діарея

0

3 (1,9 %)

блювання

1 (1,2 %)

1 (0,6 %)

запор

0

2 (1,3 %)

з
боку нервової системи

сонливість

2 (2,4 %)

3 (1,9 %)

з
боку психіки

порушення сну

0

2 (1,3 %)

Були
проведені подвійно сліпі плацебоконтрольовані дослідження за участю дітей віком
від 6 до 12 років, в яких 243 дитини отримували 5 мг левоцетиризину на добу
протягом різних періодів: від менше ніж 1 тижня до 13 тижнів. Повідомлялося про
нижчезазначені побічні реакції при застосуванні левоцетиризину або плацебо з
частотою 1% або більше.

Побічні
реакції

Плацебо
(n = 240)

Левоцетиризин
5 мг (n = 243)

головний біль

5 (2,1 %)

2 (0,8 %)

сонливість

1 (0,4 %)

7 (2,9 %)

Наявність
деяких клінічних даних щодо застосування левоцетиризину дітям віком від
6 місяців до 12 років не є достатнім для обґрунтування його застосування
немовлятам та дітям віком до 2 років.

У післяреєстраційний період також повідомляли про
розвиток нижчезазначених побічних реакцій. Побічні реакції вказані за класами
систем органів згідно з MedDRA та за частотою: дуже часто (≥ 1/10); часто
(≥ 1/100, < 1/10); нечасто (≥ 1/1000, < 1/100); рідко
(≥ 1/10000, < 1/1000); дуже рідко (< 1/10000); частота невідома (не
можна визначити за наявними даними).

З боку імунної системи:

частота невідома – підвищена чутливість, у тому числі анафілаксія.

З боку метаболізму та харчування:

частота невідома – підвищений
апетит.

З боку психіки:

частота невідома – агресія, збудження, галюцинації, депресія, безсоння,
суїцидальні думки, жахливі сновидіння.

З боку нервової системи:

частота невідома – судоми, парестезія, запаморочення, непритомність, тремор,
дисгевзія.

З боку органів слуху та
рівноваги:

частота невідома – вертиго.

З боку органів зору:

частота невідома – порушення зору,
нечіткість зору, окулогірація.

З боку серця:

частота невідома – посилене серцебиття,
тахікардія.

З боку дихальної системи, органів
грудної клітки та середостіння:

частота невідома – задишка.

З боку травного тракту:

частота невідома – діарея, блювання, нудота.

З боку гепатобіліарної системи:

частота невідома – гепатит.

З боку нирок та сечовидільної
системи:

частота невідома – дизурія, затримка сечі.

З боку шкіри та підшкірних
тканин:

частота невідома – ангіоневротичний набряк, стійкі медикаментозні
висипання, свербіж, висипання, кропив’янка.

З боку скелетно-м’язової системи
та сполучної тканини:

частота невідома – міалгія, артралгія.

З боку організму загалом:

частота невідома – набряк.

Результати лабораторних
досліджень: частота невідома – збільшення маси тіла, відхилення функціональних
печінкових проб від норми.

Опис окремих побічних реакцій

Повідомляли про свербіж після припинення застосування левоцетиризину.

Повідомлення
про підозрювані побічні реакції

Повідомлення про побічні реакції після реєстрації
лікарського засобу має важливе значення. Це дає змогу проводити моніторинг
співвідношення користь/ризик при застосуванні цього лікарського засобу.
Медичним та фармацевтичним працівникам, а також пацієнтам або їхнім законним
представникам слід повідомляти про усі випадки підозрюваних побічних реакцій та
відсутності ефективності лікарського засобу через Автоматизовану інформаційну
систему з фармаконагляду за посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності

3 роки.

Після відкриття флакона лікарський засіб можна
використовувати протягом 3 місяців.

Умови
зберігання

Зберігати при
температурі не вище 25 ºС у недоступному для дітей місці.

Упаковка

По 20
мл у флаконі, по 1 флакону в картонній коробці.

Категорія
відпуску

Без рецепта.

Виробник

УОРЛД МЕДИЦИН ІЛАЧ САН. ВЕ ТІДЖ. A.Ш./

WORLD MEDICINE ILAC SAN. VE TIC. A.S.

Місцезнаходження
виробника та адреса місця провадження його діяльності

15 Теммуз
Махаллеші Джамі Йолу Джаддесі №50 Гюнешлі Багджилар/Стамбул, Туреччина/

15 Temmuz Mahallesi Cami Yolu
Caddesi No:50 Gunesli Bagcilar/Istanbul, Turkey.