ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ДЕПАКІН
ХРОНОÒ 500 мг

(DEPAKINE CHRONOÒ 500 mg)

Склад:

діючі
речовини: вальпроат
натрію та
вальпроєва
кислота;

1
таблетка
містить
вальпроату
натрію 333 мг, вальпроєвої
кислоти 145 мг
(що
еквівалентно
вальпроату
натрію 500 мг);

допоміжні
речовини: гіпромелоза,
етилцелюлоза,
кремнію
діоксид
колоїдний
водний,
кремнію діоксид
колоїдний
безводний,
сахарин натрію;

оболонка:
гіпромелоза,
поліетиленгліколь,
тальк, титану
діоксид (Е 171),
поліакрилатна
дисперсія.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою,
пролонгованої
дії.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
довгасті,
майже білі
таблетки з
рискою з обох
боків, вкриті
оболонкою.

Фармакотерапевтична
група.

Протиепілептичні
засоби. Код
АТХ N03A G01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Фармакологічна
активність
вальпроату
спрямована
переважно на
центральну
нервову
систему. Він
демонструє
протисудомні
властивості
щодо
широкого
спектра судом
у тварин та
епілепсії у
людей.

В
експериментальних
і клінічних
дослідженнях
було
виявлено 2
механізми
протисудомної
дії
вальпроату.

Перший
– прямий
фармакологічний
ефект, що залежить
від
концентрації
вальпроату у
плазмі крові
та тканинах
головного
мозку.

Другий
– непрямий –
можливо,
пов’язаний
із метаболітами
вальпроату,
які
залишаються
в головному
мозку, або з
модифікаціями
нейромедіаторів,
або з прямою
дією на
мембрану.

Найімовірнішою
є гіпотеза,
що після
введення
вальпроату
підвищується
рівень гамма-аміномасляної
кислоти
(ГАМК).

В ході
фармакологічних
досліджень
на тваринах
було
показано, що
вальпроат
натрію має
протисудомні
властивості
на різних
моделях
експериментальної
епілепсії (з
генералізованими
та фокальними
судомами).

Аналогічно
в ході
досліджень
було показано,
що вальпроат
натрію
чинить
протиепілептичну
дію при
різних
формах
епілепсії у людини. Імовірно,
ця дія
базується на ГАМК-ергічній
(опосередкованій
гамма-аміномасляною
кислотою)
активності,
яка попереджає
або обмежує
дифузію
розрядів.
Активною
формою
вальпроату
натрію, яка
застосовується
внутрішньовенно
або
перорально, є
вальпроєва
кислота.

У ході
деяких
досліджень in vitro було
помічено, що
вальпроат
натрію може
стимулювати
реплікацію
ВІЛ-1, однак
цей ефект є
слабким і в
більшості
досліджень
не був відтворюваним.
Клінічні
наслідки
такого
ефекту для
пацієнтів,
інфікованих
вірусом ВІЛ-1,
не відомі. При
застосуванні
вальпроату
натрію
пацієнтам,
інфікованим
вірусом ВІЛ-1,
слід брати до
уваги цю
інформацію для
правильної
інтерпретації
результатів
аналізу
вірусного
навантаження.

Вальпроат
зменшує
тривалість
проміжних фаз
сну з
одночасним
збільшенням
фази повільного
сну.

Фармакокінетика.

Різні
фармакокінетичні
дослідження,
проведені із
застосуванням
вальпроату,
показали
такі
результати.

Після
перорального
прийому
препарату Депакін
ХроноÒ 500 мг
його
біодоступність
у плазмі
крові наближається
до 100 %.

У
плазмі крові
препарат Депакін
ХроноÒ 500 мг
знаходиться
у формі
вальпроєвої
кислоти. Абсорбція
препарату
Депакін
ХроноÒ 500 мг,
таблеток,
вкритих
оболонкою,
пролонгованої
дії, у
шлунково-кишковому
тракті починається
одразу і має
рівномірний
і подовжений
характер.
Завдяки
цьому досягається
відсутність
піків
плазмової концентрації
діючої
речовини і
краще підтримання
терапевтичних
концентрацій
вальпроєвої
кислоти в
часі.

Розподіл. Об’єм
розподілу вальпроєвої
кислоти
обмежений в
основному
кров’ю та
позаклітинними
рідинами, що
швидко оновлюються.
Вальпроат
проникає у
цереброспінальну
рідину та
тканини
головного
мозку.

Вальпроат
проникає
через
плацентарний
бар’єр
як у тварин,
так і в людей:

-
у тварин
вальпроат
проникає
через плацентарний
бар’єр у
такому ж
обсязі, як і в
людини;

-
в декількох
публікаціях
оцінювалася
концентрацію
вальпроату в
пуповинній
крові новонароджених
під час
пологів у
людей:
концентрація
вальпроату в
сироватці
пуповинної крові
була
однаковою
або дещо
перевищувала
таку в
сироватці
крові матері.

Період
напіввиведення
становить 15–17
годин.

Зв’язування
з білками
крові
відбувається
в основному з
альбуміном і
є
дозозалежним
та
насичуваним. При
загальній
концентрації
вальпроєвої кислоти
у плазмі
крові 40–100
мг/л частка
її вільної
фракції
становить
зазвичай 6–15 %.
У пацієнтів
з нирковою
недостатністю
існує тенденція
до
збільшення
частки
незв’язаної
фракції
через
зниження
рівнів
альбуміну, а отже,
і кількості
наявних
місць
зв’язування.

Концентрація
вальпроєвої
кислоти у
спинномозковій
рідині
подібна до
концентрації
її вільної
фракції у
плазмі крові
(близько 10 %).

Вальпроєва
кислота
виводиться
при діалізі,
але об’єм
виведеної
фракції
значно зменшується
через її
зв’язування
з альбуміном
(близько 10 %).

Вальпроат
натрію
проникає
через
плацентарний
бар’єр.
Вальпроєва
кислота проникає
у грудне
молоко (1–10 %
від
загальної
концентрації
в сироватці
крові) жінок,
які
отримували
препарат Депакін
ХроноÒ 500 мг у період
лактації.

Максимальна
концентрація
у плазмі
крові за
умови
застосування
натще
досягається в
середньому
через 5–7 годин
після
застосування
препарату. Ці
часові
інтервали
можуть
збільшуватися
на 2–4 години,
якщо
препарат
приймати під
час вживання
їжі.

Після
початку
тривалої
терапії
препаратом
Депакін
ХроноÒ 500 мг
рівноважна
концентрація
вальпроєвої кислоти
в сироватці
крові
досягається
приблизно
через 3–4
дні, у деяких
випадках –
через
триваліший
період часу.

Мінімальна
концентрація
вальпроату в
сироватці
крові,
необхідна
для
терапевтичного
ефекту,
зазвичай
становить 40–50
мг/л. Терапевтична
плазмова
концентрація
вальпроєвої
кислоти зазвичай
знаходиться
в діапазоні 40–100 мг/л (278–694
мкмоль/л). У разі
необхідності
досягнення
більш високої
концентрації
потрібно
зважити очікувану
користь та
вірогідність
розвитку побічних
ефектів,
особливо
дозозалежних.
Якщо
загальна
плазмова
концентрація
вальпроєвої
кислоти
утримується
на рівні вище
150 мг/л (1040
мкмоль/л), то
добову дозу
препарату
слід
зменшити.

Метаболізм. Депакін
ХроноÒ 500 мг
метаболізується
головним
чином у печінці.
Основними
метаболічними
шляхами є глюкуронідація
та бета-окислення. На
відміну від
більшості
інших
протиепілептичних
засобів,
вальпроат
натрію не прискорює
ані власне
розщеплення,
ані розщеплення
інших
речовин,
таких як
естроген та прогестерон. Ця
властивість
знаходить
своє
відображення
у
відсутності
будь-якого
індукуючого
впливу на
ферменти, що
беруть
участь у
системі
цитохрому P450. Існує
більше 10
відомих
метаболітів,
деякі з яких
продемонстрували
протисудомні
властивості
під час
досліджень
на тваринах. Основним
шляхом
метаболізму
вальпроату є
глюкуронування
(приблизно 40 %),
яке
відбувається
переважно за
участю
ферментів UGT1A6, UGT1A9
і UGT2B7. Наявна
ентерогепатична
циркуляція.

Виведення. При
постійному
застосуванні
вальпроєвої
кислоти її
середній
період
напіввиведення
з плазми
крові у
дорослих
становить 10,6
години (хоча
він може
знаходитися
в діапазоні
від 5 до 20
годин), через
що добову
дозу
необхідно
розділяти на
два прийоми. Препарат
виводиться
переважно
нирками після
метаболізму
шляхом
кон’югації з
глюкуроновою
кислотою та
бета-окислення: 70 % − у
формі
глюкуроніду
та ± 7 % − у
вигляді
незміненої
вальпроєвої
кислоти.
Залишки
речовини
виводяться
через
дихальні
шляхи та з калом.
Період
напіввиведення
у
недоношених новонароджених
значно
збільшується,
досягаючи 30–70
годин
залежно від
ступеня
недоношеності
(тоді як він
становить 20–30
годин у доношених
новонароджених
та немовлят
упродовж
першого
місяця
життя), та
поступово
досягає
показників,
характерних
для дітей та
дорослих,
тобто 8–22
години із
середнім
показником 12
годин.

Молекула
вальпроату
піддається
діалізу, але
гемодіаліз
ефективний тільки
стосовно
вільної
фракції
вальпроату в
крові
(приблизно 10 %).
Вальпроат не
індукує
ферменти
метаболічної
системи
цитохрому Р450;
тому, на
відміну від
більшості
інших протиепілептичних
препаратів,
він не прискорює
ні своєї
власної
деградації,
ні деградації
інших
речовин,
таких як
естроген-прогестагенові
засоби та
пероральні
антикоагулянти.

Екскретується
вальпроєва
кислота
переважно
нирками. Мала
частка
виводиться у
незміненому
вигляді, а
більша
частина
введеної
дози
екскретується
у формі
метаболітів.

Кінетика
в окремих
груп
пацієнтів.

Ниркова
недостатність.
Зменшується
ступінь
зв’язування
з альбуміном. Необхідно
пам’ятати
про
можливість
підвищення
сироваткової
концентрації
вільної
фракції
вальпроєвої
кислоти. У разі
такого
підвищення
слід
відповідно зменшити
дозу
препарату.

Пацієнти
літнього
віку. Спостерігалися
зміни
фармакокінетичних
параметрів,
але вони не
були
особливо
значущими. У
зв’язку з цим
дозу
необхідно
визначати на
основі
клінічної
відповіді
(тобто контролю
судом).

У
порівнянні з
гастрорезистентною
формою
вальпроату
ця лікарська
форма
пролонгованої
дії у
еквівалентних
дозах
демонструє
такі
характеристики:

• зникнення
часу
затримки
абсорбції;

• більш
тривала
абсорбція;

• ідентична
біодоступність;

• нижчі
загальна
максимальна
концентрація
у плазмі
крові (Cmax) і
концентрація
вільної
фракції у
плазмі крові
(Cmax
приблизно на
25 % нижча з
відносно
стабільним
плато через
4–14 годин
після
прийому
препарату);
цей ефект
«згладжування
піка» забезпечує
більш стабільні
і більш
рівномірно
розподілені
у 24-годинному
проміжку
часу
концентрації
вальпроєвої
кислоти: при
прийомі
препарату двічі
на добу у
одній і тій
самій дозі
вираженість
коливань
плазмових
концентрацій
знижується
удвічі;

• більш
лінійна
кореляція
між дозою та
загальною
концентрацією
у плазмі крові
і
концентрацією
вільної
фракції у плазмі
крові.

Доклінічні
дані з
безпеки

Дослідження
на тваринах
показали, що
вплив
вальпроату in
utero
призводить
до фізичних
та
функціональних
порушень
слухової
системи
щурів та
мишей.

In vitro
вальпроат не
мав
мутагенного
впливу на бактерії
або зразки
лімфоми
мишей і не
викликав
активності
відновлення
ДНК у первинній
культурі
гепатоцитів
щурів. Однак in vivo були
отримані
суперечливі
результати
при
тератогенних
дозах
залежно від
шляху
введення.
Після
перорального
введення,
який є
переважним
способом
застосування
у людей,
вальпроат не
викликав
аберацій
хромосом у
кістковому
мозку щурів
або
переважаючих
летальних
ефектів у
мишей. Внутрішньочеревна
ін’єкція
вальпроату збільшувала
розриви
ланцюгів ДНК
та
хромосомні
аберації у
гризунів.
Крім того, в
опублікованих
дослідженнях
повідомлялося
про збільшення
обміну
сестринськими
хроматидами
у пацієнтів з
епілепсією,
які зазнали
впливу вальпроату,
порівняно зі
здоровими
суб’єктами,
які не
отримували
такого
лікування.
Однак були суперечливі
результати
при
порівнянні даних,
отриманих у
пацієнтів з
епілепсією, які
проходили
лікування
вальпроатом,
з даними
пацієнтів з
епілепсією,
які не
отримували
лікування.
Клінічне
значення цих
висновків щодо
ДНК/хромосом
невідоме.

Доклінічні
дані
традиційних
досліджень канцерогенності
не виявляють
особливого
ризику для
людини.

Репродуктивна
токсичність

Вальпроат
викликав
тератогенні
ефекти (вади
розвитку
кількох
систем
органів) у
мишей, щурів
та кролів.

Повідомлялося
про
порушення
поведінки у
потомства
мишей та
щурів в
першому
поколінні після
внутрішньоутробного
впливу. У
мишей також
спостерігались
певні
поведінкові
зміни у 2-му та
3-му
поколіннях,
хоча і менш
виражені у
3-му
поколінні,
після
гострого
внутрішньоутробного
впливу на
перше
покоління тератогенними
дозами
вальпроату.
Основні
механізми та
клінічна
значимість
цих результатів
невідомі.

У
дослідженнях
токсичності
при повторному
введенні
повідомлялося
про
дегенерацію/атрофію
яєчок або
аномалії
сперматогенезу
та зниження
маси яєчок у
дорослих щурів
і собак після
перорального
прийому в дозах
1250 мг/кг/добу та
150 мг/кг/добу
відповідно.

У
молодих
щурів
зменшення
маси яєчок
спостерігалося
лише при
дозах, що
перевищували
максимальну
переносиму
дозу (від 240
мг/кг/добу
внутрішньочеревно
або внутрішньовенно)
без
пов’язаних
гістопатологічних
змін. При
застосуванні
переносимих
доз (до 90
мг/кг/добу)
впливу на
чоловічі
репродуктивні
органи не
відмічено. З
огляду на ці
дані, вплив
на яєчка
молодих
тварини не
вважався
більш
вираженим,
ніж у
дорослих.
Результат
чутливості
яєчок до
впливу
вальпроатів
для
педіатричної
популяції
невідомий.

У
дослідженні
фертильності
на щурах вальпроат
у дозах до 350
мг/кг/добу не
впливав на репродуктивну
функцію
самців. Однак
чоловіче безпліддя
було
визначено як
побічна
реакція у
людей (див.
розділи
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю. Вагітність.
Період
годування
груддю.
Фертильність»
та «Побічні
реакції»).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Основним
показанням
до застосування
препарату
Депакін
ХроноÒ 500
мг, бажано як
монотерапії,
є первинна
генералізована
епілепсія:
малі
епілептичні
напади/
абсансна
епілепсія,
масивні
білатеральні
міоклонічні
судоми,
великі
напади епілепсії
з міоклонією
або без неї,
фотосенситивні
форми
епілепсії.

Також
препарат
Депакін
ХроноÒ 500
мг як
монотерапія
або в
комбінації з
іншими
протиепілептичними
засобами є
ефективним
при таких
захворюваннях:

•   вторинна
генералізована
епілепсія,
особливо
синдром
Веста (судоми
у дітей
раннього
віку) та синдром
Леннокса – Гасто;

•   парціальна
епілепсія з
простою або
комплексною
симптоматикою
(психосенсорні
форми,
психомоторні
форми);

•   змішані
форми
епілепсії
(генералізовані
та
парціальні).

Лікування
епізодів
манії,
асоційованих
з біполярними
афективними
розладами.
Профілактика
рецидивів
дистимічних
епізодів у
дорослих
пацієнтів з
біполярними
розладами, у
яких при
лікуванні епізодів
манії є
терапевтична
відповідь на
застосування
вальпроату.

Протипоказання.

Вагітність,
за винятком
випадків,
коли інші
методи
лікування є
неефективними
(див. розділи «Особливості
застосування»  і «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Жінки
репродуктивного
віку, для
яких не виконані
умови
Програми
запобігання
вагітності
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Застосування
у період
вагітності або
годування
груддю»).

Підвищена
чутливість
до
вальпроату,
вальпроату
семінатрію,
дивальпроату,
вальпроміду
або до
будь-якого з
компонентів
лікарського
засобу в
анамнезі.

Гострий
гепатит.

Хронічний
гепатит.

Тяжкий
гепатит в
індивідуальному
або сімейному
анамнезі
пацієнта,
особливо
спричинений
лікарськими
препаратами.

Печінкова
порфірія.

Комбінація
з мефлохіном
і екстрактом
звіробою
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Вальпроат
протипоказаний
пацієнтам з
відомими
мітохондріальними
розладами,
спричиненими
мутаціями в
гені, що
кодує мітохондріальний
фермент
полімеразу
гамма, наприклад
із синдромом
Альперса – Гуттенлохера;
дітям віком
до двох
років, у яких
підозрюється
наявність
розладу,
пов’язаного
з
полімеразою гамма;
пацієнтам
з порушенням
орнітинового
циклу в
анамнезі (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Недостатність
ферментів
циклу
сечовини (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
з відомим
системним
первинним
дефіцитом
карнітину з
некоректованою
гіпокарнітинемією
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказані
комбінації.

Звіробій.
Ризик
зниження
плазмових
концентрацій
і зменшення ефективності
протиепілептичного
засобу.

Нерекомендовані
комбінації.

Ламотриджин.
Підвищений
ризик
серйозних
шкірних реакцій
(токсичний
епідермальний
некроліз). Крім
того, можливе
збільшення
плазмових
концентрацій
ламотриджину
(зниження
його печінкового
метаболізму
вальпроатом
натрію).

Якщо не
можна
уникнути
одночасного
застосування
цих
препаратів,
потрібно
здійснювати
ретельний
клінічний
контроль за
станом
пацієнта.

Пенеми
(карбапенеми). Ризик
розвитку
судом через
швидке
зниження
плазмових
концентрацій
вальпроєвої
кислоти, які
можуть
досягти
рівнів, нижчих
порога
виявлення.

Одночасне
застосування
вальпроєвої
кислоти та
карбапенемів
призводило
до зниження
концентрації
вальпроєвої
кислоти в плазмі
крові
приблизно на
60–100 % приблизно
за два дні.
Через
швидкий початок
і ступінь
зниження
концентрації
в плазмі
крові слід
уникати
одночасного
застосування
карбапенемів
пацієнтам,
стан яких
стабілізований
вальпроєвою
кислотою, і
за якими
неможливо
спостерігати
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Комбінації,
які вимагають
особливих
застережень
при застосуванні.

Ацетазоламід.
Можливе
посилення
гіперамоніємії
з
підвищенням ризику
розвитку
енцефалопатії.
Показаний
регулярний
контроль
клінічних та
лабораторних
показників.

Азтреонам. Ризик
виникнення
судом через
зниження
концентрації
вальпроєвої
кислоти у плазмі
крові.
Необхідне
клінічне
спостереження
за станом
хворого,
визначення
концентрацій
препаратів у
плазмі крові
та, можливо,
корекція
дози
протисудомного
препарату
під час
лікування
антибактеріальним
препаратом
та після його
відміни.

Карбамазепін.
Можливе
збільшення
плазмових
концентрацій
активного
метаболіту
карбамазепіну
з ознаками
передозування.
Крім того,
зниження
плазмових
концентрацій
вальпроєвої кислоти
через
посилення її
печінкового
метаболізму
карбамазепіном.
Показаний
клінічний
нагляд,
визначення концентрацій
препарату в
плазмі крові
та коригування
дози обох
антиконвульсантів.

Фелбамат.
Можливе збільшення
концентрацій
вальпроєвої
кислоти в
сироватці
крові з
ризиком
передозування.
На фоні
терапії
фелбаматом та
після його
відміни
показаний
клінічний
нагляд,
контроль
лабораторних
показників і,
можливо,
коригування
дози
вальпроату.

Естрогенвмісні
препарати, в
тому числі гормональні
контрацептиви, що
містять
естрогени.
Естрогени є
індукторами
ізоформ
УДФ-глюкуронілтрансферази
(УГТ), які
беруть
участь у глюкуронуванні
вальпроату
та можуть
збільшувати
кліренс
вальпроату,
що, як
вважається, у
свою чергу
призводить
до зниження
концентрацій
вальпроату в
сироватці
крові та потенційно
може знизити
ефективність
вальпроату
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Слід
розглянути
можливість
моніторування
рівнів
вальпроату в
сироватці
крові. Навпаки,
вальпроат не
спричиняє
індукції ферментів;
як наслідок,
вальпроат не
знижує ефективності
естроген-прогестагенових
гормональних
контрацептивів
у жінок.

Метамізол.
Метамізол
може
знижувати
концентрації
вальпроату в
сироватці
крові при
одночасному
застосуванні
з іншими
лікарськими
засобами, що
може
призвести до
потенційного
зниження
клінічної
ефективності
вальпроату.

Необхідно
здійснювати
контроль
клінічної
відповіді
(контроль
судом або
настрою) та у
разі потреби,
розглянути
можливість
моніторингу
концентрації
вальпроату в
сироватці крові.

Метотрексат.
У деяких
звітах
описано
значне
зниження рівня
вальпроату в
сироватці
після введення
метотрексату
з появою
судом.
Лікарі, які призначають
препарат,
повинні
контролювати
клінічну
реакцію
(контроль
судом або контроль
настрою) і
розглядати
можливість моніторингу
рівнів
вальпроату в
сироватці,
якщо це
необхідно.

Німодипін
(перорально
та, як екстраполяція,
парентерально).
Ризик збільшення
концентрацій
німодипіну у
плазмі крові
на 50%. З огляду
на це
необхідно
знизити дозу
німодипіну
пацієнтам з
артеріальною
гіпертензією.

Фенобарбітал
і, як
екстраполяція,
примідон. Можливе
посилення
гіперамоніємії
з
підвищенням
ризику
енцефалопатії.
Показаний
регулярний
контроль
клінічних та
лабораторних
показників.

Фенітоїн
і, як
екстраполяція,
фосфенітоїн. Можливе
посилення
гіперамоніємії
з
підвищенням ризику
енцефалопатії.
Показаний
регулярний
контроль
клінічних та
лабораторних
показників.

Пропофол.
Можливе
збільшення
рівня
пропофолу в
крові. При
одночасному
застосуванні
з вальпроатом
слід
розглянути
доцільність
зниження
дози
пропофолу.

Рифампіцин. Ризик
розвитку
судом через
посилення
печінкового
метаболізму вальпроату.
На фоні
терапії
рифампіцином
та після його
відміни
показаний
клінічний
нагляд,
контроль
лабораторних
показників і,
можливо,
коригування
дози
антиконвульсанту.

Руфінамід.
Можливе
збільшення
концентрацій
руфінаміду,
особливо в
дітей з масою
тіла менше 30
кг. Для дітей,
маса тіла
яких менше 30
кг, після
титрування
загальна
доза не
повинна
перевищувати
600 мг/добу.

Топірамат.
Можливе
збільшення гіперамоніємії
та
збільшення
ризику
розвитку
енцефалопатії.
Показаний
регулярний
контроль
клінічних та
лабораторних
показників.

Зидовудин.
Ризик
збільшення
побічних
реакцій
зидовудину,
особливо
гематологічних,
через зниження
його
метаболізму
вальпроєвою
кислотою.
Показаний
регулярний
контроль
клінічних та
лабораторних
показників.
Протягом
перших двох
місяців комбінованого
лікування
необхідно
виконувати
загальний
аналіз крові
щодо наявності
анемії.

Зонізамід.
Посилення
гіперамоніємії
з
підвищенням ризику
розвитку
енцефалопатії.
Показаний
регулярний
контроль
клінічних та
лабораторних
показників.

Інші
види взаємодії.

Півалат-кон’юговані
лікарські
засоби. Одночасне
застосування
препаратів,
кон’югованих
з
вальпроатом
і півалатом,
які знижують
рівень
карнітину
(як-от
цефдіторен півоксіл,
адефовір
дипівоксіл,
півмецилінам
та
півампіцилін),
може
спричинити
розвиток
гіпокарнітинемії
(див. розділ
«Особливості
застосування.
Пацієнти з
ризиком
розвитку гіпокарнітинемії»).
Одночасне
застосування
цих
лікарських
засобів з
вальпроатом
не
рекомендовано.
За
пацієнтами, у
яких неможливо
уникнути
одночасного
застосування
препаратів,
слід
ретельно
спостерігати
щодо наявності
ознак і
симптомів
гіпокарнітинемії.

Пероральні
контрацептиви.
Оскільки
вальпроат не
спричиняє
індукції
ферментів,
він не
зменшує
ефективність
естроген-прогестагенної
гормональної
контрацепції
у жінок.

Літій.
Депакін
Хроно® 500 мг
не впливає на
рівень літію
в сироватці крові.

Ризик
ураження
печінки.

Слід
уникати
одночасного
прийому
саліцилатів
у дітей віком
до 3 років
через ризик токсичного
ураження
печінки (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Одночасне
застосування
вальпроату
та множинної
протисудомної
терапії
підвищує
ризик
ураження печінки,
особливо у
дітей
молодшого
віку (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
різного віку,
які
отримували
одночасно
канабідіол у
дозах від 10 до 25
мг/кг та вальпроат,
у клінічних
дослідженнях
повідомляли про
підвищення
АЛТ більше
ніж у 3 рази
вище верхньої
межі норми у 19%
пацієнтів.
Необхідно
здійснювати
належний
контроль
стану печінки
при
одночасному
застосуванні
вальпроату з
іншими
протисудомними
препаратами
з потенційною
гепатотоксичністю,
включаючи канабідіол,
та
розглянути
можливість
зменшення
дози або
відміни
препарату у
разі значних
відхилень
показників
печінкових проб
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Особливості
застосування.

Програма
запобігання вагітності.

Через
високий
тератогенний
потенціал та високий
ризик
вроджених
вад розвитку
і порушень
розвитку
нервової
системи у
немовлят, які
піддавались
внутрішньоутробному
впливу
вальпроату,
препарат
Депакін ХроноÒ 500
мг не слід
застосовувати
дітям і підліткам
жіночої
статі, жінкам
репродуктивного
віку та
вагітним
жінкам, за
винятком випадків,
коли інші
методи
лікування є
неефективними
або
непереносимими.
Якщо лікування
іншими
препаратами
неможливе,
вальпроат
призначається
відповідно
до вимог Програми
запобігання
вагітності
(див. розділ
«Протипоказання»
та
«Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю»).

Препарат
Депакін
Хроно® 500 мг
протипоказаний
у таких
ситуаціях:

•
Під час
вагітності,
за винятком
коли інші методи
лікування є
неефективними
(див. розділи
«Протипоказання»
і «Застосування
у період
вагітності
або
годування груддю»).

•
Жінкам
репродуктивного
віку, для
яких не виконані
умови
Програми
запобігання
вагітності
(див. розділи
«Протипоказання»
і «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Умови
Програми
запобігання
вагітності.

Лікар,
який
призначає
препарат, має:

•   у
кожному разі
оцінювати
індивідуальні
обставини,
залучати
пацієнтку до
обговорення,
гарантувати
її залучення,
обговорювати
варіанти
лікування та
забезпечити
розуміння
ризиків та
заходів,
необхідних
для мінімізації
ризиків;

•   оцінювати
можливість
настання
вагітності у
всіх
пацієнток;

•   впевнитись,
що пацієнтка
зрозуміла та
знає про
ризики
вроджених
вад розвитку
та порушень
розвитку
нервової
системи, зокрема
значимість
цих ризиків
для дітей, що
зазнали
внутрішньоутробного
впливу
вальпроату;

•   впевнитись,
що пацієнтка
розуміє
необхідність
проведення
аналізу на
вагітність перед
початком
лікування та
протягом
лікування у
разі
необхідності;

•   порадити
пацієнтці
застосовувати
методи
контрацепції
та
перевірити здатність
пацієнтки
дотримуватися
безперервного
застосування
ефективних
методів
контрацепції
(додаткова
інформація
наведена у
підрозділі
«Контрацепція»
цього,
виділеного
рамкою,
застереження)
протягом
усього курсу
лікування
вальпроатом;

•   впевнитись,
що пацієнтка
розуміє
необхідність
регулярного
(принаймні
щорічного) перегляду
лікування
фахівцем,
який має досвід
лікування
епілепсії;

•   впевнитись,
що пацієнтка
розуміє
необхідність
звернення до
лікаря, якщо
вона планує вагітність,
для
своєчасного
обговорення
цього
питання та
переходу на
альтернативні
методи
лікування
перед
заплідненням
та до початку
припинення
використання
методів
контрацепції;

•   впевнитись,
що пацієнтка
розуміє
необхідність
термінового
звернення до
свого лікаря
у разі
настання
вагітності;

•   видати
Інформаційний
буклет для
пацієнта;

•   впевнитись,
що пацієнтка
зрозуміла
небезпеку та
необхідні
запобіжні
заходи, пов’язані
з
використанням
вальпроату
(Форму щорічного
інформування
про ризики).

Ці
умови також
стосуються
жінок, які
наразі не є
сексуально активними,
за винятком
тих випадків,
коли, на
думку лікаря,
існують
переконливі
підстави
стверджувати
про
відсутність
ризику
під час
вагітності.

Діти
жіночої
статі.

•   Лікар,
який
призначає
препарат, має
впевнитися у
тому, що
батьки/опікуни
дітей
жіночої статі
розуміють
необхідність
звернутися
до спеціаліста
одразу ж
після того,
коли у дитини
жіночої
статі, яка
приймає
вальпроат, з’являться
менструації.

•   Лікар,
який
призначає
препарат, має
впевнитися у
тому, що батьки/опікуни
дітей
жіночої
статі
отримали вичерпну
інформацію
про ризики
вроджених
вад розвитку
і порушень
розвитку
нервової
системи, в
тому числі
ступінь цих
ризиків для
дітей, які
зазнавали
впливу
вальпроату
під час свого
внутрішньоутробного
розвитку.

•   У
пацієнток, у
яких вже
почалися
менструації,
лікар, який
призначає
препарат, має
щорічно
виконувати
переоцінку
необхідності
лікування
вальпроатом
та
розглядати
можливість
призначення
альтернативних
засобів
лікування.
Якщо
вальпроат є
єдиним прийнятним
засобом
лікування,
слід
обговорити
необхідність
використання
ефективних
методів контрацепції
та усі інші
умови
Програми
запобігання
вагітності.
Спеціаліст
має вжити усіх
можливих
заходів, щоб
перевести
дітей
жіночої
статі на
альтернативні
засоби лікування
до досягнення
ними періоду
статевого
дозрівання
або
дорослого
віку.

Аналіз
на
вагітність.
Перед
початком
терапії
вальпроатом
необхідно
виключити
вагітність.
Лікування вальпроатом
не можна
починати
жінкам репродуктивного
віку, у яких
не було
отримано негативний
результат
аналізу на
вагітність з
використанням
плазми крові
з чутливістю
щонайменше 25
мМО/мл,
схвалений
медичним
працівником,
щоб
виключити
непередбачене
застосування
препарату
під час
вагітності.
Цей аналіз на
вагітність
необхідно
повторювати через
регулярні
проміжки
часу
протягом
лікування.

Контрацепція.
Жінки
репродуктивного
віку, яким
призначається
вальпроат,
повинні
використовувати
ефективні
методи
контрацепції
безперервно
протягом
усього
періоду
лікування вальпроатом.
Цим
пацієнткам
необхідно надати
вичерпну
інформацію з
питань
запобігання
вагітності
та направити
їх для
консультації
з питань
контрацепції,
якщо вони не
використовують
ефективні
методи
контрацепції.
Слід
використовувати
принаймні один
ефективний
метод
контрацепції
(бажано незалежну
від
користувача
форму, таку
як
внутрішньоматковий
пристрій або
імплант) або
два взаємодоповнюючі
методи
контрацепції,
один з яких
має бути
бар’єрним
методом. При
виборі методу
контрацепції
у кожному
випадку необхідно
оцінити
індивідуальні
обставини із
залученням
пацієнтки до
обговорення,
щоб забезпечити
її активну
участь та
дотримання
вибраних
запобіжних
заходів.
Навіть якщо у
пацієнтки
відмічається
аменорея,
вона має виконувати
усі
рекомендації
з ефективної
контрацепції.

Естрогенвмісні
препарати.
Одночасне застосування
лікарського
засобу
Депакін
Хроно® 500 мг з
препаратами,
що містять
естрогени, в
тому числі з
естрогенвмісними
гормональними
контрацептивами,
потенційно
може знизити
ефективність
вальпроату
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Лікарі, які
призначають
Депакін
Хроно® 500 мг,
мають
здійснювати
контроль
клінічної
відповіді
(контроль
судом) на
початку застосування
естрогенвмісних
засобів та при
їх відміні.
Однак
вальпроат не
знижує ефективності
гормональних
контрацептивів.

Щорічний
перегляд
лікування
спеціалістом.
Спеціаліст
повинен
принаймні
щорічно переоцінювати,
чи є
вальпроат
найбільш
прийнятним
засобом
лікування
для цієї
пацієнтки.
Спеціаліст
має
обговорювати
Форму щорічного
інформування
про ризики на
початку
лікування та
під час
кожного
щорічного
перегляду
лікування та
впевнюватися
у тому, що
пацієнтка
розуміє
наведену у
ній інформацію.
Форма
щорічного
інформування
про ризики
має бути
належним
чином заповнена
і підписана
лікарем, який
призначає препарат,
і пацієнткою
(або її
законним
представником).

Планування
вагітності.
Якщо жінка
планує
завагітніти,
спеціаліст,
досвідчений
у веденні
епілепсії,
повинен
виконати
переоцінку
лікування
вальпроатом
та
розглянути
можливість
застосування
альтернативних
засобів
лікування.
Необхідно
вжити усіх
можливих заходів,
щоб
перевести
пацієнтку на
прийнятні
альтернативні
засоби
лікування до
зачаття
дитини та до
припинення
застосування
методів
контрацепції
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).
Якщо таке
переведення
неможливе,
жінка має
отримати
додаткові
консультації
стосовно
ризиків,
пов’язаних з
вальпроатом
для ненародженої
дитини, щоб
забезпечити
її належною
інформацією
для
прийняття
інформованого
рішення
стосовно
планування
сім’ї.

Вагітність.
Якщо жінка,
яка приймає
вальпроат,
завагітніє,
її необхідно
негайно
направити до
спеціаліста
для
переоцінки
лікування
вальпроатом
та розгляду
можливості
застосування
альтернативних
засобів
лікування. Вагітних
пацієнток,
які
отримували
вальпроат
під час
вагітності,
та їхніх
партнерів
слід направити
до
спеціаліста
з досвідом у
тератології
для
проведення
оцінки та
консультування
щодо
лікування
препаратом
під час вагітності
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Провізор
має
впевнитися,
що:

•   при
кожному
відпуску
вальпроату
пацієнтці
надається
картка
пацієнта і
пацієнтка розуміє
наведену у
ній
інформацію;

•   пацієнткам
рекомендується
не припиняти прийом
вальпроату і
негайно
звернутися до
спеціаліста
у випадку
запланованої
або підозрюваної
вагітності.

Навчальні
матеріали.
Для допомоги
медичним
працівникам
і пацієнтам з
питань
уникнення
застосування
вальпроату
під час
вагітності
власник реєстраційного
посвідчення
надає
навчальні матеріали
для
звернення
додаткової
уваги на
застереження
щодо
тератогенності
(здатності
викликати
вроджені
вади
розвитку) і
фетотоксичності
(здатності
викликати
порушення розвитку
нервової
системи)
вальпроату
та надання
інструкцій
стосовно
застосування
вальпроату
жінкам
репродуктивного
віку та
детальної інформації
про вимоги
Програми
запобігання
вагітності.
Інформаційний
буклет для пацієнта
та картка
пацієнта
мають бути
видані усім
жінкам
репродуктивного
віку, які застосовують
вальпроат.

Необхідно
використовувати
та належним чином
заповнювати
і
підписувати Форму
щорічного
інформування
про ризики на
момент
початку
лікування та
при кожному
щорічному
перегляді
лікування
вальпроатом
спеціалістом
і пацієнткою
(або її законним
представником).

Посилення
судом. Як і
при
застосуванні
будь-яких
протиепілептичних
засобів,
прийом
вальпроату,
замість
покращення
стану, може
призводити
до
оборотного
посилення
частоти і
тяжкості
судом (в тому
числі
епілептичного
статусу) або
до появи нового
типу судом.
Пацієнтам
необхідно
рекомендувати
негайно
звернутися
до свого лікаря
у разі
посилення
судом (див.
розділ
«Побічні реакції»).

Ці
судоми
необхідно
диференціювати
з тими, що
можуть
спостерігатися
через
фармакокінетичну
взаємодію
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»),
токсичність
(ураження печінки
або
енцефалопатія,
див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції») або
передозування.

Оскільки
цей
лікарський
засіб
метаболізується
до
вальпроєвої
кислоти, його
не можна
комбінувати
з іншими
лікарськими
засобами, що
зазнають
такої ж трансформації,
для
уникнення
передозування
вальпроєвої
кислоти
(наприклад із
вальпроатом
семінатрію,
вальпромідом).

Ризик ураження
печінки.

Умови
виникнення. Відзначено
виняткові випадки
тяжкого
ураження
печінки, що іноді
призводили
до
летального
клінічного
наслідку. Досвід
показує, що
найвищий
ризик,
особливо у
разі
одночасного
прийому
інших протиепілептичних
препаратів,
спостерігається
у немовлят і
дітей віком
до 3 років з
тяжкою
епілепсією,
зокрема це
стосується
дітей з
ураженням
головного
мозку,
розумовою
відсталістю
та/або
вродженими
метаболічними
розладами,
зокрема
мітохондріальними
розладами,
як-от дефіцит
карнітину,
порушення
циклу сечовини,
мутації POLG
(див. розділ «Особливості
застосування») або
дегенеративними
захворюваннями.

У дітей
віком від 3 років
ризик значно
знижується і
прогресивно
зменшується
з віком.

У більшості
випадків
таке
ураження
печінки
виникало
протягом
перших 6
місяців лікування,
зазвичай
протягом 2–12 тижнів,
та
найчастіше –
при
комплексній
протиепілептичній
терапії.

Ознаки,
на які слід
звернути
увагу Клінічні
симптоми
мають
важливе
значення для
ранньої
діагностики.
Зокрема, слід
врахувати 2
умови, які
можуть
передувати
жовтяниці,
особливо в
пацієнтів
групи ризику
(див. вище
«Умови
виникнення»):

-
неспецифічні
симптоми, що
зазвичай
з’являються
раптово,
наприклад
астенія, анорексія,
летаргія,
сонливість,
які іноді супроводжуються
повторними
випадками блювання
та болю в
животі;

- у
пацієнтів з
епілепсією – рецидив
епілептичних
нападів,
незважаючи
на належне
дотримання
рекомендацій
з терапії.

Пацієнта
(або його
рідних,  якщо
пацієнт –
дитина) слід
поінформувати
про необхідність
негайно
звернутися
по медичну допомогу
при появі
таких
симптомів.
Необхідно
негайно
обстежити
пацієнта,
включаючи клінічні
обстеження
та
лабораторні
дослідження
функції
печінки.

Виявлення.
Дослідження
функції
печінки слід
провести до
початку
терапії, а
потім
регулярно протягом
перших 6
місяців
лікування,
особливо у
пацієнтів
групи
підвищеного
ризику. У
разі зміни
супутнього
лікування,
відомого
своєю
токсичністю
для печінки
(збільшення
дози або нове
лікування),
необхідно
повторно
провести
дослідження
функції
печінки (див.
також розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
щодо ризику
ураження
печінки
саліцилатами,
іншими
протисудомними
засобами,
включаючи
канабідіол). Крім
звичайних
досліджень,
найбільш
інформативними
є
дослідження,
що
відображують
синтез білка,
особливо
протромбіновий
час. У разі
підтвердження
патологічно
низького
рівня
протромбінового
часу, особливо
у зв’язку з
іншими біологічними
патологічними
показниками
(значне
зниження
рівнів
фібриногену
та факторів
коагуляції,
підвищення
рівня білірубіну
та
печінкових
ферментів —
див. розділ
«Особливості
застосування»),
необхідно негайно
припинити
терапію
препаратом
Депакін
ХроноÒ 500 мг.

Як
застережний
захід та при
одночасній
терапії
саліцилатами
слід також
припинити їх
застосування,
оскільки
вони мають
такий самий
метаболічний
шлях.

Панкреатит. Дуже
рідко
спостерігалися
випадки
тяжкого
панкреатиту,
які могли
призвести до
летального
наслідку. Особливо
високий
ризик
спостерігається
в дітей
раннього
віку, але
панкреатит
може виникати
незалежно
від віку
пацієнта або тривалості
лікування.

Панкреатит
з
несприятливим
клінічним наслідком,
як правило,
спостерігається
у дітей
молодшого
віку або у
пацієнтів із
тяжкими
нападами
судом,
неврологічними
порушеннями
або у тих, хто
отримує
політерапію
протисудомними
препаратами.

У
разі
розвитку
печінкової
недостатності
з
панкреатитом  значно
підвищується
ризик
летального
наслідку.

У
разі
виникнення
гострого
болю в животі
або таких
шлунково-кишкових
симптомів, як
нудота,
блювання
та/або
відсутність
апетиту, слід
зважити
діагноз
панкреатиту
і для пацієнтів
з
підвищеними
рівнями
ферментів
підшлункової
залози
необхідно
відмінити
препарат та
вжити
необхідних
заходів
альтернативної
терапії.

Дітям
віком до 3
років вальпроат
слід
застосовувати
лише як
монотерапію.
Пацієнтам
цієї вікової
групи
терапію слід розпочинати
лише після
порівняння
клінічних переваг
та ризику
ураження
печінки або
розвитку
панкреатиту (див. розділ
«Особливості
застосування.
Ризик ураження
печінки» та
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Рекомендується
виконувати
аналізи
крові
(загальний
аналіз крові
із визначенням
вмісту
тромбоцитів,
оцінка часу
кровотечі і
показників
зсідання
крові) до
призначення
препарату,
потім через 15
днів та при
завершенні
лікування, а
також перед
проведенням
будь-яких
хірургічних
втручань і у
разі
виникнення
спонтанних
гематом або
кровотеч
(див. розділ «Побічні
реакції»).

Слід
уникати
одночасного
призначення
дітям
похідних
саліцилатів
у зв’язку з
ризиком
гепатотоксичності
і ризиком
кровотеч (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

У
пацієнтів з
нирковою
недостатністю
слід
враховувати
підвищені
концентрації
вальпроєвої
кислоти в
крові і
відповідним
чином
знижувати
дозу
препарату.

Цей
лікарський
засіб
протипоказаний
до застосування
пацієнтам з
недостатністю
ферментів
циклу
сечовини. У
таких пацієнтів
було описано
декілька
випадків гіперамоніємії
зі ступором
або комою
(див. розділ
«Протипоказання»).

У
дітей, в
анамнезі
яких є
печінкові та
шлунково-кишкові
розлади
нез’ясованого
походження
(відсутність
апетиту,
блювання,
гострі
епізоди
цитолізу),
епізоди
летаргії або
коми,
затримка
розумового
розвитку або
у сімейному
анамнезі
яких відмічаються
випадки
смерті
новонародженого
або
немовляти,
перед
початком
будь-якої
терапії
вальпроатом
необхідно
виконати
аналізи з
оцінкою
метаболічних
показників
та особливо
тести з
оцінки
вмісту
аміаку в крові
натще і після
прийому їжі.

Хоча
імунологічні
розлади відзначалися
у виняткових
випадках під
час
використання
цього
лікарського
засобу, для
пацієнтів із
системним
червоним вовчаком
слід зважити
співвідношення
користь/ризик
застосування
цього
лікарського
засобу.

На початку
лікування
слід
проінформувати
пацієнта про
ризик
збільшення
маси тіла, і
для зведення
цього ефекту
до мінімуму
необхідно
вжити
відповідних
заходів, які
мають
стосуватися
переважно
раціону
харчування.

Суїцидальні
думки та
поведінка. Надходили
повідомлення
про
виникнення суїцидальних
думок та
поведінки у
пацієнтів,
які
отримували
протиепілептичні
засоби за
декількома
показаннями.
Метааналіз даних,
отриманих у ході
рандомізованих
плацебо-контрольованих
досліджень
протиепілептичних
засобів,
також
показав
незначне
підвищення
ризику
виникнення
суїцидальних
думок та поведінки.
Механізм
цього ефекту
невідомий, і
доступні на
сьогодні
дані не дають
можливості
виключити
підвищення
цього ризику
на фоні
застосування
вальпроату.

У
зв’язку з цим
слід
спостерігати
за станом
пацієнтів
для
своєчасного
виявлення суїцидальних
думок та
поведінки і
призначати
належну
терапію. Пацієнтів
(та осіб, які
за ними
доглядають) слід
попереджати,
що при появі
ознак
суїцидальних
думок або
поведінки
слід негайно
звернутися по
медичну
допомогу.

Пацієнти
з відомим або
підозрюваним
мітохондріальним
захворюванням.
Вальпроат
може
провокувати
або погіршувати
клінічні
ознаки
існуючих
мітохондріальних
захворювань,
викликаних
мутаціями
мітохондріальної
ДНК, а також
ядерного
гену, що кодує
мітохондріальний
фермент
полімеразу
гамма (POLG).

Зокрема,
у пацієнтів
зі
спадковими
нейрометаболічними
синдромами,
викликаними
мутаціями у
гені POLG
(наприклад із
синдромом
Альперса –
Гуттенлохера),
повідомлялося
про випадки
спричиненої
вальпроатом
гострої
печінкової
недостатності
та випадки
смерті через
порушення
функції печінки.
Пов’язані з POLG
порушення
слід підозрювати
у пацієнтів,
які мають
випадки
пов’язаних з
POLG порушень у
родинному
анамнезі або
у яких є
симптоми, що
вказують на
існування
такого
порушення, в
тому числі
(але не
обмежуючись
нижченаведеним)
енцефалопатію
нез’ясованого
походження,
рефрактерну
епілепсію
(вогнищева,
міоклонічна),
епілептичний
статус на
момент
обстеження,
відставання
у розвитку,
регресію
психомоторних
функцій,
аксональну
сенсомоторну
нейропатію,
міопатію,
мозочкову
атаксію, офтальмоплегію
або
ускладнену
мігрень з потиличною
аурою.
Дослідження
на наявність
мутації POLG
слід
виконувати відповідно
до поточної
клінічної
практики
діагностичної
оцінки таких
порушень (див.
розділ
«Протипоказання»).

Порушення
циклу
сечовини та
ризик розвитку
гіперамоніємії. При
підозрі на
ферментативний
дефіцит циклу
сечовини
перед
початком
лікування слід
провести
метаболічні
дослідження
через ризик гіперамоніємії
при
застосуванні
вальпроату
(див. розділ
«Особливості
застосування.
Пацієнти з
ризиком
гіпокарнітинемії
та ризиком
ураження
печінки»).

Пацієнти
з ризиком
розвитку
гіпокарнітинемії

Введення
вальпроату може
спричинити
виникнення
або
погіршення
гіпокарнітинемії,
наслідком
чого може бути
гіперамонемія
(що може
призвести до гіперамонемічної
енцефалопатії).
Інші
симптоми,
як-от токсичність
для печінки,
гіпокетотична
гіпоглікемія,
міопатія,
включно з
кардіоміопатією,
рабдоміолізом,
синдромом
Фанконі, спостерігалися
переважно в
пацієнтів із факторами
ризику
гіпокарнітинемії
або вже
наявною
гіпокарнітинемією.
Вальпроат може
знижувати
рівень
карнітину в
крові та
тканинах і,
отже,
порушувати
мітохондріальний
метаболізм,
включно із
мітохондріальним
циклом сечовини.
Пацієнти з
підвищеним
ризиком симптоматичної
гіпокарнітинемії
під час лікування
вальпроатом
включають
пацієнтів із
порушеннями
обміну
речовин,
зокрема
мітохондріальними
порушеннями,
пов’язаними
з карнітином
(див. також
розділ
«Особливості
застосування.
Пацієнти
з відомим або
підозрюваним
мітохондріальним
захворюванням, порушенням
циклу
сечовини та
ризиком
розвитку
гіперамоніємії»),
порушенням
приймання
карнітину,
пацієнтів
молодше 10 років,
одночасним
застосуванням
півалат-кон’югованих
лікарських
засобів або
інших
протиепілептичних
засобів.

Пацієнтів
слід
попередити
про
необхідність
негайно
повідомляти
про будь-які
ознаки
гіперамоніємії,
як-от
атаксія,
порушення
свідомості,
блювання, для
подальшого
дослідження.
У разі появи
симптомів
гіпокарнітинемії
слід
розглянути
можливість
застосування
карнітину.

Пацієнтів
з відомим
системним
первинним дефіцитом
карнітину й
корекцією на
гіпокарнітинемію
слід
лікувати
вальпроатом
лише, якщо
переваги
лікування
вальпроатом у
цих
пацієнтів
перевищують
ризики й немає
відповідної
терапевтичної
альтернативи.
У цих
пацієнтів
слід
проводити
ретельний
моніторинг
рецидиву
гіпокарнітинемії.

Пацієнтів
з основним
дефіцитом
карнітин-пальмітоїлтрансферази (КПТ)
типу II слід попередити
про
підвищений
ризик
розвитку
рабдоміолізу
під час
приймання
вальпроату. У
цих пацієнтів
слід
розглянути
можливість
застосування
добавок
карнітину. Див.
також
розділи «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»,
«Побічні
реакції»,
«Передозування».

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами. Цей
лікарський
засіб не
рекомендується
призначати
одночасно з
ламотриджином
і пенемами (карбопенемами)
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Цей
лікарський
засіб містить
47 мг натрію у
кожній
таблетці. Це
необхідно
брати до
уваги
пацієнтам, що
дотримуються
суворої
дієти з
низьким
вмістом натрію.

Когнітивні
або
екстрапірамідні
розлади. Когнітивні
або
екстрапірамідні
розлади можуть
супроводжуватися
ознаками
атрофії головного
мозку за
даними
візуалізаційних
обстежень.
Через це цей
тип
клінічної
картини може
помилково
інтерпретуватися
як деменція
або хвороба
Паркінсона.
Ці розлади є
оборотними
після
відміни
препарату (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Пацієнтів
із супутнім
дефіцитом
карнітин-пальмітоїлтрансферази
(КПТ) типу ІІ
слід
попередити
про підвищений
ризик
розвитку
рабдоміолізу
при прийомі
вальпроату.

Алкоголь.
Під
час
лікування
вальпроатом
не слід
вживати
алкогольні
напої.

Вплив на
лабораторні
та
діагностичні
тести.
Оскільки вальпроат
виводиться
в основному
нирками, частково у формі кетонових
тіл, аналіз
сечі на кетонові тіла може дати
хибнопозитивний
результат у
пацієнтів з
цукровим
діабетом.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вальпроат
протипоказаний
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»):

-       під час
вагітності,
за винятком
випадків, коли
альтернативне
лікування
епілепсії відсутнє;

-       жінкам
репродуктивного
віку, для
яких не виконані
умови
Програми
запобігання
вагітності.

Вагітність.

Тератогенність
і вплив на
розвиток
нервової
системи.
Застосування
вальпроату
як
монотерапії або
у складі
політерапії,
в тому числі
з іншими
протиепілептичними
засобами,
часто асоціюється
з
несприятливими
клінічними наслідками
вагітності.
Доступні
дані
свідчать про підвищений
ризик тяжких
вад розвитку та
розладів центральної
нервової
системи при
монотерапії
та
комбінованій
терапії
вальпроатом
у порівнянні
з такими у
популяції,
яка не
отримувала
вальпроат.  Показано,
що вальпроат
проникає через
плацентарний
бар’єр як у
тварин, так і
в людей (див.
розділ «Фармакокінетика»). У
тварин
тератогенний
ефект був
продемонстрований
у мишей,
щурів і
кроликів
(див. розділ «Доклінічні дані з
безпеки»).

Вроджені
вади
розвитку. Метааналіз,
в який було
включено
дослідження-реєстри
та когортні
дослідження, показав,
що у
приблизно 11 %
дітей,
народжених жінками
з епілепсією,
які
отримували
монотерапію
вальпроатом
у період
вагітності, були
тяжкі
вроджені
вади
розвитку.
Такий ризик значних
вад
розвитку є
вищим, ніж у
загальній
популяції, де
ризик
становить
приблизно 2-3 %. Ризик
розвитку
тяжких
вроджених
вад у дітей,
які зазнали
внутрішньоутробного
впливу
комбінованої
терапії
протиепілептичними
засобами,
включаючи
вальпроат,
вищий, ніж
при
комбінованій
терапії
протиепілептичними
засобами без
вальпроату. Цей
ризик є
дозозалежним,
а наявні дані
свідчать про
те, що він є
дозозалежним
і при комбінованій
терапії з
використанням
вальпроату.
Проте
встановити
граничне
значення
дози, нижче
якого ризик
відсутній, не
вдається.

Наявні
дані
свідчать про
збільшену
частоту рідкісних
та частих вад
розвитку.
Найбільш часті
вади
розвитку
включають
дефекти розвитку
нервової
трубки
(приблизно 2–3 %),
лицевий
дизморфізм,
незрощення верхньої
губи та
піднебіння,
краніостеноз,
дефекти
розвитку серця,
нирок та
сечостатевої
системи
(особливо
гіпоспадія),
дефекти
розвитку
кінцівок (в
тому числі
білатеральну
аплазію
променевої
кістки) та
множинні
аномалії
різних систем
організму.

Вплив
вальпроату in
utero також може
призвести до
порушень або
втрати слуху
внаслідок
вад розвитку
вуха та/або носа
(вторинний
ефект) та/або
прямого
токсичного
впливу на
слухову
функцію.
Описуються
випадки одно-
та двобічної
глухоти або
порушень
слуху. Не в
усіх
випадках
повідомлялося
про наслідки.
У більшості
повідомлень
про наслідки
такі
порушення
слуху були
необоротними.

Внутрішньоутробний
вплив
вальпроатів
може
призвести до
вад розвитку
очей (включаючи
колобоми,
мікрофтальм),
про які
повідомлялося
в поєднанні з
іншими
вродженими
вадами
розвитку. Ці
вади
розвитку
очей можуть
вплинути на
зір.

Порушення
розвитку
нервової
системи.
Наявні дані
свідчать про
те, що
внутрішньоутробна
експозиція
вальпроату збільшує
ризик
виникнення
порушень
розвитку
нервової
системи у дітей,
які
піддавались
його впливу.
Цей ризик
розвитку
розладів
нервової
системи
(включаючи
аутизм),
ймовірно, є
дозозалежним
при
застосуванні
вальпроату як
монотерапії,
проте
встановити
на підставі
наявних
даних
граничне
значення
дози, нижче
якого ризик
відсутній, не
вдається.

При
застосуванні
вальпроату в
комбінації з
іншими
протиепілептичними
препаратами
під час
вагітності
ризик
розвитку
розладів
нервової
системи у
дітей також
значно
збільшувався
у порівнянні
з ризиками у
дітей в
загальній
популяції
або у дітей,
народжених
жінками з
нелікованою
епілепсією.

Точний період
вагітності,
під час якого
існує ризик
даних
ефектів, не
визначений, і
можливість
ризику
впродовж
усього
періоду
вагітності
не може бути
виключена.

Дослідження
з участю
дітей
дошкільного
віку, які при
внутрішньоутробному
розвитку
піддавались
впливу вальпроату,
що
застосовувався
як
монотерапія,
показали, що
приблизно в 30–40 %
випадків
відзначались
затримки їх
розвитку,
такі як
затримка
розвитку
мовлення та ходьби,
зниження
інтелектуальних
функцій,
недостатні
мовні навики
(розмовна
мова та
розуміння мови)
та порушення
пам’яті.

Коефіцієнт
інтелекту (IQ),
що
визначався у
дітей
шкільного
віку (віком 6
років), які
при внутрішньоутробному
розвитку
піддавались
впливу
вальпроату,
був у
середньому
на 7–10
балів нижчим,
ніж у дітей,
які
піддавались впливу
інших протиепілептичних
засобів. Хоча
роль інших
факторів не
може бути
виключена, є
доказові
дані про те,
що ризик
зниження
інтелектуальних
функцій у
дітей, які
піддавались
впливу
вальпроату,
може не
залежати від
материнського
рівня IQ.

Дані
щодо
довгострокових
наслідків є
обмеженими.

Наявні
дані
свідчать, що
у дітей, які
при внутрішньоутробному
розвитку
піддавались
впливу
вальпроату,
існує
підвищений
ризик
загальних
розладів
психологічного
розвитку
(розлади
аутистичного
спектра)
(приблизно в 3
рази) та
дитячого
аутизму
(приблизно в 5
разів) у
порівнянні із
загальною
досліджуваною
популяцією.

Доступні
дані іншого
популяційного
дослідження
показують, що
у дітей, які
піддавались
впливу
вальпроату in
utero, існує
підвищений
ризик
розвитку синдрому
дефіциту
уваги з
гіперактивністю
(СДУГ) (приблизно
в 1,5 раза)
порівняно з
популяцією дослідження,
яка не
зазнала
впливу
вальпроату.

Жінки
репродуктивного
віку. Препарат
Депакін
ХроноÒ 500 мг не
слід
застосовувати
жінкам
репродуктивного
віку, за
винятком
випадків,
коли інші
засоби
лікування є
неефективними
або погано
переносяться
пацієнткою. У
разі неможливості
застосування
інших
засобів лікування
препарат
Депакін
ХроноÒ 500 мг
можна
призначити
лише за умови
дотримання
вимог
Програми
запобігання
вагітності
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
зокрема:

·      пацієнтка
не є вагітною
(негативні
результати
аналізу на
вагітність з
використанням
плазми крові
з чутливістю
щонайменше 25
мМО/мл на
початку
лікування та
періодично під
час
лікування);

·      пацієнтка
використовує
принаймні один
ефективний
метод
контрацепції;

·      пацієнтка
поінформована
про ризики
застосування
вальпроату
під час
вагітності.

Жінкам
репродуктивного
віку
необхідно виконувати
повторну
оцінку
співвідношення
користь/ризик
через
регулярні
інтервали
часу на фоні
лікування (принаймні
щорічно).

Естрогенвмісні
препарати.
Препарати, що
містять
естрогени, в
тому числі
естрогенвмісні
гормональні
контрацептиви,
можуть
збільшувати
кліренс
вальпроату,
що, як
вважається, у
свою чергу
призводить
до зниження
концентрацій
вальпроату в
сироватці
крові та
потенційно
може знизити
ефективність
вальпроату
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Якщо
жінка планує
вагітність.
Лікування
вальпроатом
жінок, які
планують
завагітніти
або які є
вагітними,
необхідно
переоцінити
спеціалісту,
досвідченому
в лікуванні
епілепсії. По
можливості
потрібно
вжити всіх
заходів щодо
заміни
препарату
жінкам, які
планують
завагітніти,
відповідним
альтернативним
методом
лікування
перед
заплідненням
та до
припинення
застосування
методів контрацепції
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Якщо таке
переведення
неможливе,
жінка має
отримати
додаткові
консультації
стосовно
ризику
застосування
вальпроату
для
ненародженої
дитини, щоб
забезпечити
її належною
інформацією
для
прийняття
інформованого
рішення
стосовно
планування
сім’ї.

Прийом
препаратів
фолієвої
кислоти до вагітності
та на початку
вагітності
може знизити
ризик
виникнення
дефектів
нервової
трубки, які є
частими при
усіх
вагітностях.
Проте наявні
дані не
підтверджують,
що це запобігає
пологовим
дефектам чи
вадам
розвитку через
експозицію
вальпроату.

Вагітні
жінки.
Застосування
вальпроату
для
лікування епілепсії
протипоказано
під час
вагітності,
за винятком
випадків,
коли
відсутнє відповідне
альтернативне
лікування
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Якщо жінка,
яка приймає
вальпроат,
завагітніє,
її необхідно
негайно
направити до
спеціаліста
для розгляду
можливості
застосування
альтернативних
засобів
лікування.

Під час
вагітності
тоніко-клонічні
напади та епілептичний
статус з
гіпоксією у
жінки можуть
супроводжуватися
особливим
ризиком
смерті
вагітної і
ненародженої
дитини.

Якщо на
підставі
ретельної
оцінки
ризиків та
користі
вирішено
продовжувати
лікування
вальпроатом
під час
вагітності,
рекомендується
нижчезазначене.

Слід
застосовувати
найнижчу
ефективну дозу
та розділити
добову дозу
вальпроату на
кілька доз
для прийому
впродовж дня.
Застосування
лікарської
форми з
пролонгованою
дією більш
прийнятне у
порівнянні з
іншими
лікарськими
формами для
уникнення високих
пікових
концентрацій
в плазмі крові
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Усіх
вагітних
пацієнток,
які
отримували вальпроат
під час
вагітності,
та їхніх партнерів
слід
направити до
спеціаліста
з досвідом у
тератології
для
проведення
оцінки та консультування
щодо випадку
лікування препаратом
під час
вагітності.

Необхідно
проводити
спеціалізований
пренатальний
моніторинг з
метою
виявлення можливих
дефектів
розвитку
нервової трубки
плода чи
інших вад
розвитку.

Перед
пологами. Перед
пологами у
жінки слід
виконати
аналізи з
оцінкою
показників
згортання
крові, включаючи,
зокрема,
визначення
вмісту тромбоцитів,
рівнів
фібриногену
та часу згортання
крові
(активований
частковий
тромбопластиновий
час, аЧТЧ).

Ризик
в
неонатальному
періоді.
Дуже рідко
повідомлялося
про випадки
геморагічного
синдрому в
новонароджених,
чиї матері
приймали
вальпроат
під час вагітності.
Даний
геморагічний
синдром
пов’язаний з
тромбоцитопенією,
гіпофібриногенемією
та/або
зниженням
рівня інших
факторів
згортання
крові. Також
повідомлялось
про
афібриногенемію,
що може призвести
до
летального
наслідку.
Проте потрібно
відрізняти
цей синдром
від зниження рівня
вітаміну К,
спричиненого
фенобарбіталом
та
індукторами
ферментів. Нормальні
результати
оцінки
показників
гемостазу у
матері не дають
можливості
виключити
порушення
гемостазу у
її
новонародженої
дитини. У
зв’язку з цим
у
новонароджених
потрібно визначити
кількість
тромбоцитів,
рівень фібриногену
в плазмі
крові,
провести
коагуляційні
проби та
визначити
фактори
згортання
крові одразу
після
народження.

Повідомлялося
про випадки
гіпоглікемії
в
новонароджених,
чиї матері
приймали вальпроат
під час
третього
триместру
вагітності.

Повідомлялося
про випадки
гіпотиреозу
в новонароджених,
чиї матері приймали
вальпроат
під час
вагітності.

У
новонароджених,
чиї матері
приймали вальпроат
під час
останнього
триместру
вагітності,
може
розвинутися
синдром
відміни (зокрема,
у вигляді
нервового
збудження, роздратованості,
підвищеної
збудливості,
підвищеної
нервово-рефлекторної
збудливості,
гіперкінезії,
тонічних
розладів,
тремору,
судом та розладів
смоктання).

Контроль
стану
новонароджених/дітей
старшого
віку. У дітей, які
зазнали
впливу
вальпроату
під час свого
внутрішньоутробного
розвитку, слід
здійснювати ретельний
контроль
показників
нервово-психічного
розвитку і за
необхідності
якомога
раніше
призначити
відповідне
лікування.

Годування
груддю.
Вальпроат
екскретується
в грудне
молоко людини
в
концентрації,
що становить
від 1 до 10 % його
рівня у
плазмі крові
матері. У
новонароджених/немовлят,
чиї матері
отримували
лікування
цим
препаратом,
спостерігались
розлади з
боку крові
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Рішення
щодо того,
припинити
годування груддю
чи
припинити/утриматись
від прийому препарату
Депакін ХроноÒ 500 мг,
слід
приймати з
огляду на
користь
грудного
вигодовування
для дитини та
користь лікування
для жінки.

Фертильність.
Були
повідомлення
про випадки
аменореї, полікістозу
яєчників та
підвищення
рівнів
тестостерону
в жінок, які
приймали
вальпроат (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Застосування
вальпроату
може також
призвести до
порушення
фертильності
в чоловіків
(зокрема до
зниження
рухливості
сперматозоїдів)
(див. розділ
«Побічні
реакції»). У
деяких випадках
зазначається,
що порушення
фертильності
є оборотним і
зникає щонайменше
через
3 місяці
після
припинення
лікування препаратом.
Обмежена
кількість
зареєстрованих
випадків
свідчить про
те, що значне зниження
дози,
ймовірно,
покращить
фертильність.
Проте в
деяких інших
випадках
оборотність
чоловічого
безпліддя
була
невідома.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Через
можливі
небажані
ефекти
препарат Депакін
ХроноÒ 500 мг
може
негативно
впливати на здатність
керувати
транспортними
засобами та працювати
з іншими
механізмами.

Пацієнтів,
особливо тих,
хто керує
автомобілем
або працює з
іншими
механізмами,
слід попереджати
про ризик
виникнення
сонливості,
особливо
якщо вони
отримують
комплексну
протисудомну
терапію або
одночасну терапію
іншими лікарськими
засобами, які
можуть
посилювати сонливість.

Спосіб
застосування
та дози.

Діти
жіночої
статі, жінки
репродуктивного
віку.

Лікування
вальпроатом
повинно бути
ініційоване
та
контролюватися
спеціалістом,
який має
досвід
лікування
епілепсії.

Вальпроат
не слід
застосовувати
дітям і
підліткам
жіночої
статі, жінкам
репродуктивного
віку та
вагітним
жінкам, за
винятком
випадків,
коли інші
методи
лікування є
неефективними
або
непереносимими.
В цьому
випадку вальпроат
призначається
відповідно
до вимог
Програми
запобігання
вагітності
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Препарат
Депакін
ХроноÒ 500 мг є
лікарською
формою
препарату
Депакін
пролонгованої
дії, яка
створює
нижчі максимальні
концентрації
в плазмі
крові та забезпечує
більш стабільні
концентрації
в плазмі
крові протягом
доби.

З огляду на
вміст діючої
речовини цей
лікарський
засіб
призначений
для
застосування
лише
дорослим та
дітям з масою
тіла більше 17
кг.

Ця
лікарська
форма не
прийнятна до
застосування
дітям віком
до 6 років
(ризик
потрапляння
у дихальні
шляхи при ковтанні).

З
лікарських
форм для
перорального
застосування
для
призначення
дітям віком
до 11 років
найкраще
підходять
сироп, розчин
для перорального
застосування
та гранули
пролонгованої
дії.

Дозування

Початкова
добова доза
становить 10–15
мг/кг, потім
її слід підвищити
до
досягнення
оптимальної
дози (див.
«Початок
лікування»).

Середня
доза
препарату
становить 20–30
мг/кг маси
тіла на добу.
Проте якщо на
фоні застосування
цієї дози
судоми не
вдається
контролювати,
дозу можна
збільшити,
здійснюючи
ретельний
нагляд за
пацієнтами.

Найчастіше
слід
застосовувати
такі добові
дози:

-       25 мг/кг
для дітей;20–25
мг/кг для
підлітків;

-       20 мг/кг
для дорослих;

-       15–20 мг/кг
для осіб
літнього
віку

Добову дозу
визначають
відповідно
до віку і
маси тіла
пацієнта;
однак слід
враховувати,
що діапазон
індивідуальної
чутливості
до
вальпроату
досить
широкий.

Не було
встановлено
чіткої
кореляції
між добовою
дозою
препарату,
його рівнями
в сироватці
крові та
терапевтичним
ефектом: дозу
слід визначати
головним
чином на
основі
клінічної відповіді.

Якщо не
вдається
досягти
контролю
судом або при
наявності
підозри на
розвиток
небажаних
ефектів,
окрім
клінічного
спостереження
за пацієнтом,
рекомендується
визначити
концентрації
вальпроєвої
кислоти в плазмі
крові.
Ефективний
терапевтичний
діапазон, як
правило,
знаходиться
в межах від 40 до
100 мг/л (від 300 до 700
мкмоль/л).

Спосіб
застосування.

Пероральне
застосування.

Цей
лікарський
засіб
приймається
щодня за один
або два
прийоми,
бажано під
час споживання
їжі. Прийом
препарату
один раз на
добу можливий
при добре
контрольованому
перебігу
епілепсії.

Таблетку
необхідно
ковтати
цілою, не
подрібнюючи
і не
розжовуючи
її.

Початок
лікування

У пацієнтів,
у яких було
досягнуто
належного
контролю над
захворюванням
за допомогою
лікарських
форм
препарату Депакін
негайного
вивільнення,
рекомендується
підтримувати
відповідну
добову дозу
при заміні
цих
лікарських
форм на
препарат Депакін
ХроноÒ 500 мг.

Якщо
пацієнт вже
отримує
лікування та
приймає інші
протиепілептичні
препарати,
лікування
препаратом Депакін
ХроноÒ 500 мг слід
розпочинати
поступово, із
досягненням
оптимальної
дози
протягом
приблизно 2
тижнів, після
чого за
необхідності
знижують
дози
супутніх
препаратів з
огляду на ефективність
лікування.

Якщо
пацієнт не
приймає
ніяких інших
протиепілептичних
препаратів,
дозу бажано
підвищувати
покроково
кожні 2 або 3
дні, щоб
досягти
оптимальної
дози
протягом
приблизно 1
тижня.

Якщо
необхідна
комбінована
терапія із застосуванням
інших
протиепілептичних
препаратів,
їх слід
призначати
поступово
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші форми
взаємодії»).

Пацієнтам
з нирковою
недостатністю
може бути
потрібне
зменшення
дози або
збільшення
дози пацієнтам,
які
перебувають
на
гемодіалізі.
Вальпроат
натрію підлягає
діалізу (див.
розділ
«Передозування»).
Дозу слід
змінювати
відповідно
до клінічного
спостереження
за станом пацієнта
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Діти.

Препарат
призначають
дітям з масою
тіла понад 17
кг. Цю
лікарську
форму не
рекомендується
застосовувати
дітям віком
до 6 років
(існує ризик
потрапляння
у дихальні
шляхи при
ковтанні).

З
лікарських
форм для
перорального
застосування
для
призначення
дітям віком
до 11 років
найкраще
підходять
сироп, розчин
для перорального
застосування
та гранули
пролонгованої
дії.

Передозування.

При
плазмових
концентраціях,
вищих у 5–6
разів від
терапевтичного
максимуму,
можливе
виникнення
нудоти,
блювання та
запаморочення.

Ознаки
гострого
масивного
передозування
зазвичай
включають
такі:
поверхнева
або глибока
кома без
збудження,
м’язова
гіпотонія,
гіпорефлексія,
міоз, порушення
функції
дихання,
метаболічний
ацидоз,
артеріальна гіпотензія,
циркуляторний
колапс/шок. Описано
декілька
випадків
розвитку
внутрішньочерепної
гіпертензії,
пов’язаної з
набряком мозку.
Траплялися
випадки, коли
масивне
передозування
закінчувалося
летальним
наслідком.
Однак
прогноз при
передозуванні
зазвичай
сприятливий.

Невідкладна
допомога в
стаціонарі
повинна
включати у
разі
необхідності
промивання
шлунка,
забезпечення
ефективного
діурезу,
постійний
контроль
серцево-судинної
та дихальної
систем. У
дуже тяжких
випадках у
разі
необхідності
слід
проводити
екстраренальне
очищення
крові.

Прогноз при
такому
отруєнні
зазвичай сприятливий.
Проте було
зареєстровано
кілька
летальних
випадків.

Симптоми
передозування
можуть
варіюватися,
і за
наявності
дуже високих
рівнів діючої
речовини в
плазмі крові
можливе
виникнення
судом.

Повідомлялося
про випадки
внутрішньочерепної
артеріальної
гіпертензії,
спричиненої
набряком
головного
мозку.

Наявність вмісту
натрію у
складі вальпроату
може призвести
до гіпернатріємії
при передозуванні.

У
разі
передозування
вальпроату,
що призводить
до
гіперамонімії,
карнітин
можна вводити
внутрішньовенно,
щоб
спробувати
нормалізувати
рівень
аміаку.

Побічні
реакції.

Побічні
реакції
розподілені
за системою органів,
частота їх
виникнення
визначена таким
чином:
дуже
часто
≥ 10 %;
часто ≥ 1 та < 10 %,
нечасто ≥ 0,1 % та <
1 %; рідко ≥ 0,01 % та < 0,1
%; дуже рідко < 0,01
%, невідомо (не
можна
визначити на
основі
наявних
даних).

Вроджені,
родинні та
генетичні
розлади. Вроджені
вади
розвитку та
порушення
розвитку
нервової
системи
(див. розділ «Особливості
застосування»
та «Застосування
у період
вагітності
або
годування груддю»).

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Часто:
анемія,
тромбоцитопенії.

Повідомлялося
про випадки
дозозалежної
тромбоцитопенії,
які, як
правило,
виявлялися у
систематичному
порядку і не
мали жодних
клінічних
наслідків.

У
пацієнтів з
асимптомною
тромбоцитопенією
просте
зниження
дози
лікарського
засобу, якщо
можливо, з
урахуванням
рівня
тромбоцитів
і контролю
захворювання,
зазвичай
призводить
до усунення
тромбоцитопенії.

Нечасто:
панцитопенія,
лейкопенія.

Рідко:
аплазія
кісткового
мозку, або
еритроцитарна аплазія,
агранулоцитоз;
макроцитарна
анемія,
макроцитоз.

Результати
обстежень.

Часто:
збільшення
маси тіла*.

Рідко:
зниження
рівня
факторів
коагуляції
(щонайменше
одного),
патологічні
результати
тестів на
коагуляцію (наприклад
подовження
протромбінового
часу,
подовження
активованого
часткового тромбопластинового
часу,
подовження
тромбінового
часу,
підвищення
показника
міжнародного
нормалізованого
співвідношення
(МНС)) (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та  «Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»),
дефіцит вітаміну
B8 (біотину) / дефіцит
біотинідази.

* Оскільки
збільшення
маси тіла є
фактором ризику
для синдрому
полікістозу
яєчників,
слід
ретельно
контролювати
масу тіла пацієнток
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Розлади
з боку
нервової
системи.

Дуже
часто:
тремор.

Часто:
екстрапірамідні
розлади**,
ступор*, седація,
сонливість,
судоми*,
порушення
пам’яті, головний
біль,
ністагм, нудота
або запаморочення.

Нечасто:
кома*,
енцефалопатія*,
летаргія*, оборотний
паркінсонізм**, атаксія,
парестезія.

Рідко: диплопія,
когнітивні
порушення з
поступовим
початком та
прогресуючим
розвитком (що
можуть прогресувати
аж до повної
деменції),
які були оборотними
протягом
кількох
тижнів або
кількох
місяців
після
відміни
препарату**.

*Повідомлялося
про випадки
ступору й
летаргії, що
іноді
призводили
до
транзиторної
коми (енцефалопатії) під час
застосування
вальпроату.
Після його
відміни або
зниження
дози їх
прояви зменшувалися
Найчастіше
такі ефекти
виникають
під час комбінованої
терапії
(особливо із
застосуванням
фенобарбіталу
або топірамату)
або після
різкого
підвищення
дози
вальпроату.

**Ці
симптоми
можуть
супроводжуватися
ознаками
атрофії
головного
мозку за
даними візуалізаційних
обстежень.

Розлади
з боку
органів
слуху.

Часто: втрата
слуху.

Розлади
з боку
дихальної
системи,
органів
грудної
клітки та
середостіння.

Нечасто:
плевральний
випіт.

Шлунково-кишкові
розлади.

Дуже
часто:
нудота.

Часто:
блювання,
захворювання
ясен (в основному
гіперплазія
ясен),
стоматит,
біль у епігастральній
ділянці,
діарея, які
можуть спостерігатися
на початку
лікування та
зазвичай
минають через
кілька днів
без
необхідності
відміняти препарат.
Нечасто – панкреатит,
іноді з
летальним
наслідком, який
вимагає
негайної
відміни
препарату (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Розлади
з боку нирок
та сечовивідного
тракту.

Часто:
нетримання
сечі.

Нечасто:
ниркова
недостатність.

Рідко: енурез,
тубулоінтерстиційний
нефрит, оборотний
синдром
Фанконі.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини.

Часто:
транзиторна
та/або
дозозалежна
алопеція,
ураження
нігтів та
нігтьового
ложа.

Нечасто:
ангіоневротичний
набряк,
шкірні реакції,
порушення
росту
волосся (такі
як незвичайна
текстура
волосся,
зміна кольору
волосся,
аномальний
ріст
волосся).

Рідко:
токсичний
епідермальний
некроліз, синдром
Стівенса – Джонсона,
мультиформна
еритема,
DRESS-синдром
(синдром медикаментозного
висипання з
еозинофілією
та системною
симптоматикою)
або
синдром
медикаментозної
гіперчутливості
до препарату.

Ендокринні
порушення.

Нечасто:
синдром неадекватної
секреції антидіуретичного
гормону,
гіперандрогенія
(гірсутизм,
вірилізм,
акне,  та/або
збільшення
рівня
андрогенних
гормонів).

Рідко: гіпотиреоз
(див.
розділ «Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади.

Часто:
збільшення
маси тіла.
Оскільки
збільшення
маси тіла
може
призвести до
погіршення
клінічних
симптомів
синдрому
полікістозних
яєчників,
масу тіла
необхідно
ретельно
контролювати.

Часто:
гіпонатріємія.

Рідко: гіперамоніємія*
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
ожиріння.

*Повідомлялося
про
поодинокі
випадки
помірної гіперамоніємії
без змін у
результатах
стандартних
тестів з
оцінки
функції
печінки, особливо
на фоні
політерапії, які
не
потребують
припинення
лікування При
відсутності
клінічних
симптомів
припинення
лікування не
є необхідним.
Однак також
повідомлялося про
випадки
гіперамоніємії,
яка супроводжувалася
неврологічними
симптомами
(що можуть
прогресувати
до коми), слід
провести додаткові
обстеження
(див. також
розділ «Особливості
застосування.
Порушення
циклу
сечовини та
ризик
розвитку
гіперамоніємії
та пацієнти з
ризиком
розвитку
гіпокарнітинемії»).

Невідомо:
гіпокарнітинемія
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).

Доброякісні,
злоякісні та
невизначені
новоутворення
(в тому числі
кісти та
поліпи).

Рідко: мієлодиспластичні
синдроми.

Розлади
з боку судин.

Часто: геморагії
(див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Нечасто:
шкірний
васкуліт,
переважно
лейкоцитокластичний
васкуліт.

Загальні
розлади.

Нечасто:
нетяжкі
периферичні
набряки, гіпотермія.

Гепатобіліарні
розлади:

Часто:
ураження печінки (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Розлади
з боку
репродуктивної
системи.

Часто: дисменорея.

Нечасто: аменорея.

Рідко: безпліддя в
чоловіків (зокрема
зниження
рухливості
сперматозоїдів)
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування груддю»),
полікістозні
яєчники.

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату, сполучної
тканини та
кісток.

Нечасто:
зниження
мінеральної щільності
кісткової тканини, остеопенія,
остеопороз,
переломи у
пацієнтів, які
отримували
тривале
лікування
вальпроатом. Механізм,
за допомогою
якого вальпроат
впливає на метаболізм
кісткової
тканини,
не визначений.

Рідко:
гострий
системний
червоний вовчак, рабдоміоліз
(див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Розлади
з боку
психіки.

Часто: психоз, галюцинації,
агресія*,
збудження*,
порушення
уваги*.

Рідко: анормальна
поведінка*, психомоторна
гіперактивність*,
труднощі з
навчанням*.

* Ці побічні
реакції головним
чином спостерігаються
у дітей.

Діти.

Профіль
безпеки
вальпроату у
дітей такий
же, як і у
дорослих, але
деякі
побічні реакції
є більш
серйозними
або
переважно спостерігаються
у дітей.
Існує
особливий ризик
тяжкого
ураження
печінки у
немовлят і
маленьких
дітей,
особливо
віком до 3 років.
Маленькі
діти також
піддаються
особливому
ризику
панкреатиту.
Ці ризики
зменшуються
з віком (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Психічні
розлади, такі
як агресія, збудження,
порушення
уваги,
аномальна
поведінка,
психомоторна
гіперактивність
і розлад
навчання, в
основному
спостерігаються
у дітей.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Упаковка.

№ 30:
по 30 таблеток
у контейнері,
закритому
кришкою з
вологопоглиначем,
у картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

САНОФІ
ВІНТРОП
ІНДАСТРІА.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

1, ру
де ля Вірж
АМБАРЕ ЕТ ЛАГРАВ
33565 – КАРБОН
БЛАН Седекс,
Франція.