ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

РОЗУВАСТАТИН

(ROSUVASTATIN)

Склад:

діюча
речовина: розувастатин;

1
таблетка
містить
розувастатину
кальцію 10,4 мг
або 20,8 мг, що
відповідає 10
мг або 20 мг
розувастатину;

допоміжні
речовини:
кальцію
цитрат,
целюлоза
мікрокристалічна,
гідроксипропілцелюлоза,
маніт,
лактоза безводна,
кросповідон,
магнію
стеарат;

плівкова
оболонка: спирт полівініловий,
титану
діоксид (Е 171),
макрогол 3350,
тальк, тартразин
(E 102),
спеціальний
червоний АС (E 129),
жовтий захід FCF (E 110),
індигокармін
(E 132).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки
по 10 мг: рожеві
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
круглої
форми;

таблетки
по 20 мг: рожеві
овальні двоопуклі,
вкриті
плівковою
оболонкою
таблетки з
рискою на
одній стороні.

Фармакотерапевтична
група.

Гіполіпідемічні
засоби.
Інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази. Код
АТХ С10А А07.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Розувастатин
− це
селективний
та конкурентний
інгібітор
ГМГ-КоА-редуктази,
ферменту, що
визначає
швидкість
реакції та
перетворює
3-гідрокси-3-метилглутарил
кофермент А
на мевалонат,
попередник
холестерину.
Основним
місцем дії
розувастатину
є печінка,
орган-мішень
для
зменшення
рівнів
холестерину.

Розувастатин
збільшує
кількість
рецепторів
ЛПНЩ на
поверхні
клітин
печінки, посилюючи
захоплення
та
катаболізм
ЛПНЩ, та
пригнічує
печінковий
синтез ЛПДНЩ,
таким чином
зменшуючи
загальну
кількість
частинок ЛПДНЩ
та ЛПНЩ.

Фармакодинамічна
дія.

Розувастатин
знижує
підвищений
рівень
холестерину
ЛПНЩ,
загального
холестерину
та
тригліцеридів
і підвищує
рівні
холестерину
ЛПВЩ. Він
також
зменшує рівні
апоВ,                ХС-неЛПВЩ,
ХС-ЛПДНЩ,
ТГ-ЛПДНЩ та
підвищує рівень
апоА-І
(таблиця 1). Розувастатин
також
зменшує
співвідношення
ХС-ЛПНЩ/ХС-ЛПВЩ,
загального          ХС/ХС-ЛПВЩ,
ХС-неЛПВЩ/ХС-ЛПВЩ
та апоВ/апоА-І.

Відповідь
на дозу у
пацієнтів із
первинною
гіперхолестеринемією
типу IIa та IІb

(відкоригована
середня
відсоткова
зміна порівняно
з початковимим
рівнем)

Таблиця
1

Доза

N

ХС-ЛПНЩ

Загальний
ХС

ХС-ЛПВЩ

ТГ

ХС-неЛПВЩ

апоВ

апоA-I

Плацебо

13

-7

-5

3

-3

-7

-3

0

5

17

-45

-33

13

-35

-44

-38

4

10

17

-52

-36

14

-10

-48

-42

4

20

17

-55

-40

8

-23

-51

-46

5

40

18

-63

-46

10

-28

-60

-54

0

Терапевтичний
ефект
досягається
протягом 1
тижня після
початку
застосування
препарату, 90 %
максимального
ефекту –
через 2 тижні.
Максимальний
ефект
зазвичай
досягається
через 4 тижні
та триває
надалі.

Клінічна
ефективність.

Розувастатин
ефективний у
лікуванні
дорослих із
гіперхолестеринемією
– із
гіпертригліцеридемією
або без неї –
незалежно
від раси,
статі чи
віку, а також
у пацієнтів
особливих
груп, таких
як пацієнти з
діабетом або
із сімейною
гіперхолестеринемією.

За
об’єднаними
даними
досліджень
розувастатин
ефективно
знижує рівні
холестерину
у більшості
пацієнтів із
гіперхолестеринемією
типу IIa та IIb
(середній
початковий
рівень         ХС-ЛПНЩ
приблизно 4,8
ммоль/л) до
цільових значень,
встановлених
визнаним
керівництвом
Європейського
товариства
атеросклерозу
(EAS; 1998); приблизно
у 80 % пацієнтів,
які приймають
розувастатин
у дозі 10 мг,
вдається
досягти
нормативних
цільових
рівнів
ХС-ЛПНЩ за EAS (< 3
ммоль/л).

Сприятливий
вплив
розувастатину
у пацієнтів
із
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
на показники
ліпідів та досягнення
цільових
рівнів
відзначається
при
дозах від 20
до 80 мг. Після
титрування
до добової
дози 40 мг (12
тижнів
лікування)               ХС-ЛПНЩ
знижується
на 53 %. У 33 %
пацієнтів
було досягнуто
нормативних
рівнів           ХС-ЛПНЩ
за EAS (< 3 ммоль/л).

У
загальній
популяції
пацієнтів із
гомозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
при прийомі
розувастатину
у дозах 20–40
мг рівень
ХС-ЛПНЩ
знижується в
середньому
на          22 %.

Спостерігається
адитивний
ефект розувастатину
щодо
зниження
рівня
тригліцеридів
при
застосуванні
у комбінації
з фенофібратом
та щодо
підвищення
рівнів
ХС-ЛПВЩ при застосуванні
у комбінації
з ніацином
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Діти.

За
даними
досліджень у
пацієнтів
віком 10–17 років
рівень
ХС-ЛПНЩ зменшився
на 38,3 %, 44,6 % та 50 %
відповідно у
групах
прийому
розувастатину
в дозі 5 мг, 10 мг
та 20 мг порівняно
з 0,7 % у групі
плацебо.

При
прийомі 20 мг
розувастатину
1 раз на добу у
40,5 % пацієнтів
вдається
досягти цільового
рівня ХС-ЛПНЩ
менше 2,8
ммоль/л.

Не
було
виявлено
жодного
впливу на
ріст, масу,
ІМТ або
статеве
дозрівання
(див. розділ «Особливості
застосування»).
Досвід
клінічного
дослідження
застосування
дітям та
підліткам
обмежений, і
довготривалі
ефекти
розувастатину
(> 1 року) на
статеве
дозрівання
невідомі.

Фармакокінетика.

Всмоктування.

Максимальна
концентрація
розувастатину
у плазмі крові досягається
приблизно
через 5 годин
після перорального
застосування.
Абсолютна біодоступність
становить
приблизно     20 %.

Розподіл.

Розувастатин
значним
чином
захоплюється
печінкою, яка
є основним
місцем
синтезу холестерину
та кліренсу
ХС-ЛПНЩ.
Об’єм розподілу
розувастатину
становить
приблизно 134 л.
Близько 90 %
розувастатину
зв’язується
з білками плазми
крові,
переважно з
альбуміном.

Метаболізм.

Розувастатин
зазнає
незначного
метаболізму
(приблизно 10 %).
Дослідження
метаболізму in vitro із
використанням
гепатоцитів
людини
свідчать, що
розувастатин
є слабким
субстратом
для метаболізму
на основі
ферментів
цитохрому Р450.
Основним
задіяним
ізоферментом
є CYP2C9, дещо меншу
роль
відіграють 2C19,
3A4 та 2D6.
Основними
визначеними
метаболітами
є N-десметиловий
та
лактоновий
метаболіти.
N-десметил-метаболіт
приблизно на
50 % менш
активний, ніж
розувастатин,
лактоновий
метаболіт
вважається
клінічно
неактивним.
На
розувастатин
припадає
більше 90 %
активності
циркулюючого
інгібітора
ГМГ-КоА-редуктази.

Виведення.

Приблизно
90 % дози
розувастатину
виводиться у
незміненому
стані з калом
(разом
всмоктана та
невсмоктана
діюча
речовина),
решта
виводиться із
сечею.
Приблизно 5 %
виводиться
із сечею у
незміненій
формі. Період
напіввиведення
із плазми
крові становить
приблизно 19
годин і не
збільшується
при підвищенні
дози. Середнє
геометричне
значення кліренсу
препарату із
плазми крові
становить
приблизно 50
л/год
(коефіцієнт
варіації –      21,7 %). Як
і в інших
інгібіторів ГМГ-КоА-редуктази,
печінкове
захоплення
розувастатину
відбувається
з участю
мембранного
транспортера
OATP-C, який
відіграє
важливу роль у
печінковій
елімінації
розувастатину.

Лінійність.

Системна
експозиція
розувастатину
збільшується
пропорційно
дозі. При
багаторазовому
щоденному
застосуванні
параметри
фармакокінетики
не
змінюються.

Особливі
групи
пацієнтів.

Вік
та стать.

Не
спостерігалося
клінічно
значущого
впливу віку
або статі на
фармакокінетику
розувастатину
у дорослих.
Фармакокінетика
розувастатину
у дітей та
підлітків із
гетерозиготною
сімейною гіперхолестеринемією
подібна до
фармакокінетики
у дорослих
добровольців
(див. розділ
«Діти»).

Раса.

Дослідження
фармакокінетики
виявили, що у
пацієнтів
монголоїдної
раси
(японців, китайців,
філіппінців,
в’єтнамців
та корейців)
медіанні
значення AUC та Cmax
приблизно
вдвічі вищі, ніж
у європейців;
у індійців
медіанні
значення AUC та Cmax
підвищені
приблизно в 1,3
раза. Аналіз
популяційної
фармакокінетики
не виявив
клінічно
значущої
різниці між
пацієнтами
європеоідної
та
негроїдної
рас.

Порушення
функції нирок.

У
дослідженні
у пацієнтів
із різним
ступенем
порушення
функції
нирок змін
плазмових
концентрацій
розувастатину
або N-десметил-метаболіту
в
осіб зі
слабкою або
помірною
недостатністю
відзначено
не було. У
пацієнтів із
тяжкими
порушеннями
функції
нирок (кліренс
креатиніну < 30
мл/хв)
плазмові
концентрації
розувастатину
були в 3 рази, а
рівні   N-десметил-метаболіту
– в
9 разів
вищими, ніж у
здорових
добровольців.
Рівноважні
плазмові
концентрації
розувастатину
у пацієнтів,
які
перебувають
на гемодіалізі,
були
приблизно на
50 % вищими, ніж у
здорових
добровольців.

Порушення
функції
печінки.

У
дослідженні
пацієнтів із
різними
ступенями
порушення
печінкових
функцій
ознак підвищеної
експозиції
розувастатину
не було
виявлено у
пацієнтів,
стан яких
оцінювався у   7 або
менше балів
за шкалою
Чайлда–П’ю.
Однак у двох
пацієнтів,
які набрали 8
та 9 за шкалою
Чайлда–П’ю,
системна
експозиція
була
щонайменше
вдвічі вища,
ніж у
пацієнтів із
меншими балами.
Досвід
застосування
розувастатину
пацієнтам,
стан яких
оцінюється у
більше ніж 9
балів за
шкалою Чайлда–П’ю,
відсутній.

Генетичний
поліморфізм.

Розподіл
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази,
в тому числі
розувастатину,
відбувається
за
участю
транспортних
білків
ОАТР1В1 та BCRP. У
пацієнтів із
генетичним
поліморфізмом
SLCO1B1 (OATP1B1) та/або ABCG2 (BCRP)
існує ризик
підвищеної
експозиції
розувастатину.
При окремих
формах поліморфізму
SLCO1B1 с.521СС та ABCG2
с.421АА
експозиція
розувастатину
(AUC) підвищена
порівняно із
генотипами SLCO1B1
с.521ТТ або ABCG2
с.421СС.
Спеціальне
генотипування
у
клінічній
практиці не
передбачене,
але пацієнтам
із таким
поліморфізмом
рекомендується
застосовувати
меншу добову
дозу розувастатину.

Діти.

Фармакокінетичні
параметри у
дітей із гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
віком від 10 до 17
років
повністю не
визначені.
Невелике
дослідження
фармакокінетики
розувастатину
(у формі
таблеток) за
участю
пацієнтів
дитячого
віку
показало, що
експозиція
препарату у
дітей
подібна до
експозиції у
дорослих
пацієнтів.
Також
результати
свідчать, що значних
відхилень
пропорційно до
доз
не
очікується.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
гіперхолестеринемії.

Дорослим,
підліткам та
дітям віком
від 10 років із
первинною
гіперхолестеринемією
(типу ІІа, в
тому числі із
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією)
або змішаною
дисліпідемією
(типу IІb) як
доповнення
до дієти,
коли дотримання
дієти та
застосування
інших
немедикаментозних
засобів
(наприклад
фізичних вправ,
зниження
маси тіла) є
недостатнім.

При
гомозиготній
сімейній
гіперхолестеринемії
як доповнення
до дієти та до
інших
ліпідознижувальних
засобів
лікування
(наприклад
аферезу ЛПНЩ)
або у
випадках,
коли таке
лікування є недоречним.

Профілактика
серцево-судинних
порушень.

Запобігання
значним
серцево-судинним
порушенням у
пацієнтів,
яким, за оцінками,
загрожує
високий
ризик
першого випадку
серцево-судинного
порушення, як
доповнення
до корекції
інших
факторів
ризику.

Протипоказання.

Розувастатин
протипоказаний:

–
пацієнтам
із
підвищеною
чутливістю
до розувастатину
або до будь-якої
із
допоміжних
речовин
препарату;

–
пацієнтам
із активним
захворюванням
печінки, у
тому числі
стійкими
підвищеннями
сироваткових
трансаміназ
невідомої
етіології та
будь-якими
підвищеннями
трансаміназ
у сироватці
крові, що
втричі
перевищують
верхню межу
норми (ВМН);

–
пацієнтам
із тяжким
порушенням
функції
нирок (кліренсом
креатиніну < 30
мл/хв);

–
пацієнтам
із міопатією;

–
пацієнтам,
які
одночасно
отримують
циклоспорин;

–
у
період
вагітності або
годування
груддю, а
також жінкам
репродуктивного
віку, які не
застосовують
належні
засоби контрацепції.

Доза 40 мг
протипоказана
пацієнтам зі
схильністю
до
міопатії/рабдоміолізу.

До
факторів
такого
ризику
належать:

–
помірне
порушення
функції
нирок
(кліренс креатиніну
< 60 мл/хв);

–
гіпотиреоз;

–
наявність
в особистому
або
родинному
анамнезі
спадкових м’язових
захворювань;

–
наявність
в анамнезі
міотоксичності
на тлі
застосування
інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази
або фібратів;

–
зловживання
алкоголем;

–
ситуації,
що можуть
призвести до
підвищення
концентрації
препарату в плазмі
крові;

–
належність
до монголоїдної
раси;

–
супутнє
застосування
фібратів (див.
розділи
«Особливості
застосування»,
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та
«Фармакокінетика»).

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вплив
супутніх препаратів
на
розувастатин.

Інгібітори
транспортних
білків.

Розувастатин
є субстратом
деяких
транспортних
білків, у
тому числі
печінкового
транспортера
захоплення
ОАТР1В1 та
ефлюксного
транспортера
BCRP. Одночасне
застосування
розувастатину
із
лікарськими
засобами, що
пригнічують
ці
транспортні
білки, може
призводити
до
підвищення
концентрацій
розувастатину
в плазмі
крові та збільшення
ризику
міопатії
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози», «Особливості
застосування»,
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»,
таблицю 2).

Циклоспорин.

У
період
супутнього
застосування
розувастатину
та
циклоспорину
значення AUC
розувастатину
були в
середньому
приблизно у 7
разів вищими,
ніж ті, які
спостерігалися
у здорових
добровольців
(див. таблицю 2). Розувастатин
протипоказаний
пацієнтам,
які
одночасно отримують
циклоспорин
(див. розділ
«Протипоказання»).

Супутнє
застосування
не впливало
на концентрації
циклоспорину
в плазмі
крові.

Інгібітори
протеази.

Хоча
точний
механізм
взаємодії
невідомий,
одночасне
застосування
інгібіторів
протеази може
значно
збільшувати
експозицію
розувастатину
(див. таблицю 2).
Наприклад, у
дослідженні
фармакокінетики
одночасне
застосування
10 мг
розувастатину
та
комбінованого
лікарського
засобу, що
містив два
інгібітори
протеази (300 мг
атазанавіру/100
мг
ритонавіру),
у здорових
добровольців
супроводжувалося
підвищенням
AUC та Cmax
розувастатину
приблизно в 3
та 7 разів
відповідно.
Одночасне
застосування
розувастатину
та деяких
комбінацій
інгібіторів
протеази
можливе
після ретельного
обміркування
корекції
дози розувастатину,
виходячи із
очікуваного
зростання
експозиції
розувастатину
(див. розділи
«Спосіб застосування
та дози»,
«Особливості
застосування»,
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»,
таблицю 2).

Гемфіброзил
та інші
ліпідознижувальні
засоби.

Одночасне
застосування
розувастатину
та
гемфіброзилу
призводило
до зростання
AUC та Cmax
розувастатину
в 2 рази (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Виходячи
із даних
спеціальних
досліджень,
фармакокінетично
значущої
взаємодії з
фенофібратом
не
очікується,
однак,
можлива
фармакодинамічна
взаємодія.
Гемфіброзил,
фенофібрат,
інші фібрати
та
ліпідознижувальні
дози (≥ 1 г/добу)
ніацину
(нікотинової
кислоти) збільшують
ризик
міопатії при
супутньому
застосуванні
з
інгібіторами
ГМГ-КоА-редуктази,
ймовірно,
за рахунок
того, що вони
можуть спричиняти
міопатію, якщо
їх застосовувати окремо.
Доза 40 мг
протипоказана
при супутньому
застосуванні
фібратів
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).
Таким
пацієнтам
також слід
починати
терапію з
дози 5 мг.

Езетиміб.

Одночасне
застосування
розувастатину
в дозі 10 мг та
езетимібу 10
мг пацієнтам
із гіперхолестеринемією
призводило
до зростання
AUC
розувастатину
в 1,2 раза
(таблиця 2). Не
можна
виключати
фармакодинамічної
взаємодії
між розувастатином
та
езетимібом,
що може
призвести до
небажаних
явищ (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Антацидні
препарати.

Одночасне
застосування
розувастатину
із
суспензіями антацидів,
що містять
гідроксид
алюмінію або
магнію,
знижувало
концентрації
розувастатину
в плазмі
крові
приблизно на   50 %. Цей
ефект був
менш
вираженим у
разі застосування
антацидних
засобів
через 2
години після розувастатину.
Клінічну
значущість
цієї
взаємодії не
вивчали.

Еритроміцин.

Одночасне
застосування
розувастатину
та еритроміцину
знижувало AUC
розувастатину
на 20 %, а Cmax – на 30 %. Ця
взаємодія
може бути
спричинена
посиленою
перистальтикою
кишечнику
внаслідок дії
еритроміцину.

Ферменти
цитохрому Р450.

Результати
досліджень in
vitro та in vivo свідчать, що
розувастатин
не
інгібує і не
стимулює
ізоферменти
цитохрому Р450.
Окрім цього,
розувастатин
є слабким
субстратом
цих
ізоферментів.
Таким
чином,
взаємодії з
лікарськими
засобами в
результаті
метаболізму,
опосередкованого
Р450, не очікується.
Не
спостерігалося
клінічно
значущих
взаємодій
між
розувастатином
та флуконазолом
(інгібітором
CYP2C9 та CYP3A4) або
кетоконазолом
(інгібітором
CYP2A6 та CYP3A4).

Взаємодії,
що вимагають
корекції
дози розувастатину.

При
необхідності
застосування
розувастатину
з іншими
лікарськими
засобами,
здатними підвищувати
його
експозицію,
дозу
розувастатину
потрібно
скоригувати.
Якщо
очікується,
що
експозиція
розувастатину
(AUC) зросте
приблизно в 2
або більше
разів,
застосування
розувастатину
слід починати
з дози 5 мг 1 раз
на добу.
Максимальну
добову дозу
розувастатину
слід
скоригувати
таким чином,
щоб
очікувана
експозиція
розувастатину
не перевищувала
експозицію,
що
відзначається
при прийомі
дози 40 мг/добу
без
застосування
лікарських
засобів, що
взаємодіють із
препаратом;
наприклад,
при
застосуванні
з
гемфіброзилом
доза розувастатину
становитиме
20 мг
(збільшення
експозиції в
1,9 раза), при
застосуванні
із
комбінацією
ритонавір/атазанавір
– 10 мг
(збільшення в
3,1 раза), при
одночасному
застосуванні
з циклоспорином
– 5 мг
(збільшення в
7,1 раза).

Вплив
супутніх
лікарських
засобів на
експозицію
розувастатину

(AUC; в
порядку
зменшення
величини) за
опублікованими
даними
клінічних
досліджень

Таблиця
2

Режим
дозування
лікарського
засобу, що взаємодіє

Режим дозування
розувастатину

Зміни AUC
розувастатину*

Циклоспорин
від 75 мг двічі
на добу до 200 мг
двічі на
добу, 6
місяців

10 мг 1 раз
на добу, 10 днів

↑ 7,1
раза

Атазанавір
300
мг/ритонавір
100 мг 1 раз на добу, 8
днів

10 мг,
одноразова доза

↑ 3,1
раза

Симепривір
150 мг 1 раз на добу, 7
днів

10 мг,
одноразова доза

↑ 2,8
раза

Лопінавір
400
мг/ритонавір
100 мг двічі на
добу, 17 днів

20 мг 1 раз
на добу, 7 днів

↑ 2,1
раза

Клопідогрель
300 мг
навантажувальна
доза, підтримуюча
доза 75 мг
протягом 24
годин

20 мг, 1 раз
на добу

↑ 2
рази

Гемфіброзил
600 мг двічі на
добу, 7 днів

80 мг, одноразова
доза

↑ 1,9
раза

Елтромбопаг 75 мг 1 раз
на добу, 5 днів

10 мг,
одноразова доза

↑ 1,6
раза

Дарунавір
600
мг/ритонавір
100 мг двічі на
добу, 7 днів

10 мг 1 раз
на добу, 7 днів

↑ 1,5
раза

Типранавір
500
мг/ритонавір
200 мг двічі на
добу, 11 днів

10 мг,
одноразова доза

↑ 1,4
раза

Дронедарон
400 мг двічі на
добу

Невідомо

↑ 1,4
раза

Ітраконазол
200 мг 1 раз на добу, 5
днів

10 мг,
одноразова доза

↑ 1,4
раза **

Езетиміб
10 мг 1 раз на добу, 14
днів

10 мг 1 раз
на добу, 14 днів

↑ 1,2
раза **

Фозампренавір
700
мг/ритонавір
100 мг двічі на добу,
8 днів

10 мг,
одноразова доза

↔

Алеглітазар
0,3 мг, 7 днів

40 мг, 7 днів

↔

Силімарин
140 мг тричі на
добу, 5 днів

10 мг,
одноразова доза

↔

Фенофібрат
67 мг тричі на
добу, 7 днів

10 мг, 7 днів

↔

Рифампін
450 мг один раз
на добу, 7 днів

20 мг,
одноразова доза

↔

Кетоконазол
200 мг двічі на
добу, 7 днів

80 мг,
одноразова доза

↔

Флуконазол
200 мг 1 раз на добу, 11
днів

80 мг, одноразова
доза

↔

Еритроміцин
500 мг 4 рази на
добу, 7 днів

80 мг,
одноразова доза

↓ 20 %

Байкалін
50 мг тричі на
добу, 14 днів

20 мг,
одноразова доза

↓ 47 %

* Дані,
представлені
як зміна в х
разів, являють
собою
співвідношення
між
застосуванням
розувастатину
у комбінації
та окремо.
Дані,
представлені
у вигляді %
зміни,
являють
собою %
різницю
відносно
показників
при
застосуванні
розувастатину
окремо.

Збільшення
позначено
значком ↑,
відсутність
змін ↔,
зменшення –
↓.

** Було
проведено
кілька
досліджень
взаємодії
при різних
дозах
розувастатину,
у
таблиці
подано
найбільш
значуще
співвідношення.

Вплив
розувастатину
на супутні
лікарські
засоби.

Антагоністи
вітаміну К.

Як
і щодо інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази,
на початку
застосування
розувастатину
або при
підвищенні його
дози у
пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
антагоністи
вітаміну К
(наприклад
варфарин або
інший
кумариновий
антикоагулянт),
можливе
підвищення міжнародного
нормалізованого
співвідношення
(МНС).
Припинення
застосування
розувастатину
або
зменшення
його дози
може
призвести до
зниження МНС.
У таких
випадках
бажаний
належний
моніторинг МНС.

Пероральні
контрацептиви/гормонозамісна
терапія (ГЗТ).

Одночасне
застосування
розувастатину
та
пероральних
контрацептивів
призводило
до
підвищення AUC
етинілестрадіолу
та
норгестрелу
на 26 % та 34 %
відповідно.
Таке
підвищення
плазмових рівнів
крові слід
враховувати
при підборі дози
пероральних
контрацептивів.
Даних
щодо
фармакокінетики
препаратів у пацієнтів,
які
одночасно
застосовують
розувастатин та
ГЗТ, немає,
тому не можна
виключати
подібного
ефекту.
Однак
комбінацію
широко
застосовували
жінкам у
рамках
клінічних
досліджень і вона переносилася
добре.

Інші
лікарські
засоби.

Дигоксин.

За
даними
спеціальних
досліджень
клінічно
значущої
взаємодії із
дигоксином
не очікується.

Лопінавір/ритонавір.

У
фармакологічному
дослідженні
супутнє застосування
розувастатину
та
комбінованого
препарату, що
містив два інгібітори
протеази
(лопінавір 400
мг/ритонавір
100 мг), у
здорових
добровольців
асоціювалося
з приблизно
дворазовим
та п’ятиразовим
збільшенням
показників
рівноважного
AUC(0-24) та Сmах для
розувастатину
відповідно.
Взаємодію між
розувастатином
та іншими
інгібіторами
протеази не
вивчали.

Фузидієва
кислота.

Дослідження
взаємодії
розувастатину і
фузидієвої
кислоти не
проводили.
Ризик
міопатії,
включаючи
рабдоміоліз, підвищується
при
одночасному застосуванні фузидієвої
кислоти зі
статинами.
Механізм
цієї взаємодії
(будь то
фармакодинамічний
або фармакокінетичний,
або і те й
інше) поки
невідомий.
Повідомляли
про
рабдоміоліз
(включаючи летальні випадки) у
пацієнтів,
які
отримували
цю комбінацію.

У разі
необхідності лікування
фузидієвою
кислотою
лікування розувастатином слід
припинити
протягом
усього
терміну лікування
фузидієвою
кислотою, (див.
Також розділ «Особивості
застосування»).

Діти.

Дослідження
взаємодії
проводили
лише у дорослих.
Ступінь
взаємодії у
дітей невідомий.

Особливості
застосування.

Вплив
на нирки.

Протеїнурія,
яку виявлено
у результаті
аналізу за
тест-смужками
та яка була переважно
канальцевого
походження,
спостерігалася
у пацієнтів,
які
лікувалися
високими
дозами розувастатину,
зокрема 40 мг, і
у більшості
випадків
була
тимчасовою
або
переривчастою.
Протеїнурія
не була передвісником
гострої або
прогресуючої
хвороби
нирок (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Частота повідомлень
про серйозні
явища з боку
нирок у
постмаркетингових
дослідженнях
вища при
застосуванні
дози 40 мг. У
пацієнтів,
які
приймають
препарат у
дозі 40 мг, у
ході
спостереження
слід
регулярно
перевіряти
функцію
нирок.

Вплив
на скелетну
мускулатуру.

Порушення
з боку
скелетної
мускулатури,
наприклад
міалгія,
міопатія та
зрідка
рабдоміоліз,
спостерігалися
у пацієнтів,
які приймали розувастатин
у будь-яких
дозах,
особливо
більше 20 мг.
Поодинокі
випадки
рабдоміолізу
відзначалися
при
застосуванні
езетимібу у
комбінації з
інгібіторами
ГМГ-КоА-редуктази.
Не
можна
виключати
можливість
фармакодинамічної
взаємодії
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»), а
тому таку
комбінацію
слід
застосовувати
з
обережністю.

Як
і при застосуванні
інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази,
частота
повідомлень
про випадки
рабдоміолізу,
пов’язаного
із
застосуванням
розувастатину,
у
постмаркетинговому
періоді була
вищою при
дозі 40 мг. Є
повідомлення
про рідкісні
випадки
імуноопосередкованої
некротизуючої
міопатії, що
клінічно
проявляється
стійкою
проксимальною
м’язовою
слабкістю і
підвищенням
рівня
сироваткової
креатинкінази,
під час
лікування
або після припинення
лікування
статинами,
включаючи розувастатин.
В такому разі
можуть бути
необхідними
додаткові
нейром’язові
і
серологічні
дослідження,
лікування
імуносупресивними
препаратами.

Рівень
креатинкінази.

Рівень
креатинкінази
(КК) не слід
вимірювати
після
значних
фізичних
навантажень
або за
наявності
можливих
альтернативних
причин
підвищення
КК, що можуть
ускладнювати
інтерпретацію
результатів.
Якщо початкові рівні КК
значно
підвищені (> 5
разів вище
ВМН), протягом
5–7 днів
необхідно
зробити
повторний
аналіз, щоб
підтвердити
результати. Якщо
результати
повторного
аналізу підтверджують,
що початкове значення
КК більше ніж
у
5 разів
перевищує
ВНМ,
застосування
препарату
починати не
слід.

Перед
початком
лікування.

Розувастатин,
як і решту
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази,
слід з
обережністю
призначати пацієнтам
зі
схильністю
до
міопатії/рабдоміолізу.
До факторів
такого
ризику
належать:

–
порушення
функції
нирок;

–
гіпотиреоз;

–
наявність
в особистому
або
родинному
анамнезі
спадкових
захворювань
м’язів;

–
наявність
в анамнезі
міотоксичності
на тлі
застосування
інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази
або фібратів;

–
зловживання
алкоголем;

–
вік > 70
років;

–
ситуації,
що можуть
призвести до
підвищення
рівнів
препарату у
плазмі крові
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози»,
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та
«Фармакокінетика»);

–
супутнє
застосування
фібратів.

У таких
пацієнтів
пов’язаний
із лікуванням
ризик
потрібно
оцінювати,
порівнюючи з очікуваною
користю;
також
рекомендується
клінічний
моніторинг.
Якщо початкові
рівні КК
значно
підвищені (> 5
разів вище
ВМН),
лікування
починати не
слід.

У період
лікування.

Пацієнтів
слід
попросити
негайно
повідомляти
про м’язовий
біль,
слабкість
або судоми
невідомої
етіології,
особливо
якщо вони
супроводжуються
нездужанням
або гарячкою.
У таких
пацієнтів
потрібно
вимірювати
рівні КК.
Застосування
препарату слід
припинити,
якщо рівні КК
значно
підвищені (> 5 ×
ВМН) або якщо
симптоми з
боку м’язів тяжкі
та
спричиняють
щоденний
дискомфорт
(навіть якщо
рівні КК ≤ 5 ×
ВМН). У
разі
зникнення
симптомів та
повернення рівня
КК до норми
можна
поновити
терапію розувастатином
або
альтернативним
інгібітором
ГМГ-КоА-редуктази
у найменшій
дозі та під
ретельним
наглядом.
Регулярно
перевіряти
рівні КК у
асимптоматичних
пацієнтів
немає потреби.
Дуже рідко
повідомляли
про випадки
імуноопосередкованої
некротизуючої
міопатії
(ІОНМ) під час
або після
терапії
статинами, в
тому числі
розувастатином.
Клінічними
проявами
ІОНМ є
слабкість
проксимальних
м’язів та
підвищення
рівня
креатинкінази
у сироватці крові, що
зберігається
навіть після
припинення застосування
статинів.

У
клінічних дослідженнях
не було
отримано
доказів підвищеного
впливу на
скелетну
мускулатуру
у невеликої
кількості
пацієнтів,
які приймали розувастатин
та супутні
препарати.
Однак
підвищення
частоти
міозиту та
міопатії
відзначалося
у пацієнтів,
які приймали
інші інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази
разом із
похідними фіброєвої
кислоти, в
тому числі
гемфіброзилом,
циклоспорином,
нікотиновою
кислотою, азольними
протигрибковими
препаратами, інгібіторами
протеази та
макролідними
антибіотиками.
Гемфіброзил
підвищує
ризик
міопатії при
супутньому
застосуванні
з деякими
інгібіторами
ГМГ-КоА-редуктази.
Тому
застосовувати
розувастатин
у комбінації
із
гемфіброзилом
не рекомендується.
Користь
подальшої
зміни рівня
ліпідів при
застосуванні
розувастатину
у комбінації
із фібратами
або ніацином потрібно
ретельно
зважувати
порівняно із
потенційними
ризиками,
пов’язаними
із застосуванням
таких
комбінацій.
Доза 40 мг протипоказана
при
супутньому
застосуванні
фібратів (див.
розділи «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та «Побічні
реакції»).

Розувастатин
не слід
призначати одночасно
з
препаратами
фузидієвої
кислоти або
протягом 7
днів після
припинення
лікування
фузидієвою
кислотою. Якщо
застосування
фузидієвої
кислоти
вважається
необхідним,
лікування
статинами
слід
припинити на
час усього
терміну
лікування
фузидієвою
кислотою.
Повідомляли
про
рабдоміоліз
(включаючи летальні
випадки) у
пацієнтів,
які
отримували
комбінацію
фузидієвої
кислоти та
статинів
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.»).
Пацієнтам
слід негайно
звернутися
за медичною
допомогою,
якщо вони
відчувають м’язову
слабість, біль
або слабкість.
Терапію
статинами
можна відновлювати
через 7 днів
після
останньої
дози фузидієвої
кислоти. У
виняткових
випадках,
коли необхідне
тривале
застосування
фузидієвої
кислоти, наприклад
для
лікування
важких
інфекцій,
необхідність
одночасного
застосування
розувастатину
і фузидієвої
кислоти слід
розглядати
тільки в
кожному
конкретному випадку
і під
ретельним
медичним
наглядом.

Розувастатин
не слід
застосовувати
пацієнтам із
гострими, серйозними
станами, що
свідчать про
міопатію або
можливість
розвитку
ниркової
недостатності
внаслідок
рабдоміолізу
(таких як
сепсис,
гіпотензія,
значне
хірургічне втручання,
травма, тяжкі
метаболічні,
ендокринні
та електролітичні
розлади або
неконтрольовані
судоми).

Вплив
на печінку.

Які і
інші
інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази,
розувастатин
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам,
які
зловживають
алкоголем
та/або мають
в анамнезі
захворювання
печінки.

Рекомендовано
перевіряти
біохімічні
показники
функції печінки
перед
початком
лікування та
через 3 місяці
потому.
Застосування
розувастатину
слід
припинити
або зменшити
дозу, якщо
рівень
трансаміназ
у сироватці крові більше ніж
втричі
перевищує
верхню межу норми.
Частота повідомлень
про серйозні
явища з боку
печінки
(переважно
про
підвищення
рівня трансаміназ
печінки) у
післяреєстраційному
періоді була
більшою при
застосуванні
дози       40 мг.

У
пацієнтів із
вторинною
гіперхолестеринемією,
зумовленою
гіпотиреозом
або нефротичним
синдромом,
слід
спочатку
вилікувати
основну
хворобу, перш
ніж починати
терапію
розувастатином.

У
післяреєстраційному
періоді
зрідка повідомлялb про
летальні або
нелетальні
випадки печінкової
недостатності
у пацієнтів,
які приймали
статини, в
тому числі
розувастатин.
Якщо на тлі
лікування розувастатином
розвивається
серйозне
ураження
печінки з
клінічною
симптоматикою
та/або
гіпербілірубінемією
чи
жовтяницею, слід
негайно
припинити
прийом
препарату.
Якщо інших
причин не
виявлено, не слід
поновлювати
лікування розувастатином.

Раса.

Дослідження
фармакокінетики
свідчать про
зростання
експозиції у
пацієнтів
монголоїдної
раси
приблизно
вдвічі
порівняно з
європейцями.
Для таких
пацієнтів
необхідна
корекція
дозування розувастатину
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози»,
«Протипоказання»
та «Фармакокінетика»).
Для
пацієнтів монголоїдної
раси
початкова
доза розувастатину
повинна бути
5 мг.
Підвищена
концентрація
розувастатину
у
плазмі крові була
помічена у пацієнтів
монголоїдної
раси (див. розділ
«Особливості
застосування»
та
«Фармакокінетика»).
Слід взяти до
уваги підвищену
системну
експозицію
при
лікуванні
пацієнтів
монголоїдної
раси, у яких
гіперхолестеринемія
не
контролюється
адекватно дозами
до 20 мг.

Інгібітори
протеази.

Підвищена
системна
експозиція
розувастатину
спостерігалася
в
осіб які
застосовували
розувастатин
супутньо з
різними
інгібіторами
протеази у
поєднанні із
ритонавіром.
Слід
обміркувати
як користь
від зниження
рівня
ліпідів за
допомогою розувастатину
у пацієнтів
із ВІЛ, які
отримують
інгібітори
протеази, так
і можливість
підвищення
концентрацій
розувастатину
у плазмі крові
на початку
терапії та
при
підвищенні дози
розувастатину
у пацієнтів,
які
отримують
інгібітори
протеази.
Одночасне
застосування
препарату з
інгібіторами
протеази не
рекомендується,
якщо доза розувастатину
не
скоригована
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози» та
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Непереносимість
лактози.

Пацієнтам
із
рідкісними
спадковими
проблемами
непереносимості
галактози,
дефіцитом
лактази
Лаппа або
глюкозо-галактозною
мальабсорбцією
не слід
застосовувати
цей препарат.

Інтерстиціальна
хвороба
легень.

Під
час
застосування
деяких
статинів, особливо
при
тривалому
лікуванні,
повідомляли
про
виняткові
випадки
інтерстиціальної
хвороби
легень (див.
розділ
«Побічні
реакції»). До
проявів цієї
хвороби
можна
віднести
задишку,
непродуктивний
кашель та
загальне
погіршення
стану
(стомлюваність,
зниження
маси тіла та
гарячка). У
разі підозри
на
інтерстиціальну
хворобу
легень
застосування
статинів
слід
припинити.

Цукровий
діабет.

Деякі
факти
свідчать, що
статини
підвищують
рівень
глюкози в
крові та у
деяких
пацієнтів,
яким
загрожує
високий ризик
розвитку
діабету в
майбутньому,
можуть спричиняти
гіперглікемію
такого рівня,
при якому
необхідне
належне
лікування
діабету. Цю
загрозу, однак,
перевищує
зниження
ризику
судинних
порушень при
застосуванні
статинів, і
тому вона не
має бути
підставою
для припинення
терапії
статинами. За
пацієнтами
групи ризику
(рівень
глюкози
натще 5,6-6,0
ммоль/л, ІМТ > 30
кг/м2,
підвищений
рівень
тригліцеридів,
артеріальна
гіпертензія)
слід
встановити
як клінічний,
так і
біохімічний
контроль
згідно з
національними
керівництвами.

У
дослідженні
JUPITER
зареєстрована
загальна
частота
цукрового
діабету становила 2,8 % у
пацієнтів, які
отримували
розувастатин і 2,3% у
плацебо,
переважно у
пацієнтів з рівнем
глюкози
натще 5,6-6,9 ммоль/л.

У
клінічних
дослідженнях
було
показано, що розувастатин
як
монотерапія
не спричиняє
зниження базової
концентрації
кортизолу
плазми крові
і не впливає
на резерв
надниркових
залоз. Необхідна
обережність
у разі
одночасного застосування
препаратів
розувастатину
та інших
лікарських
засобів,
здатних знижувати
рівні або
активність
ендогенних
стероїдних
гормонів,
наприклад
кетоконазолу,
спіронолактону
та
циметидину.

Діти.

Оцінка
лінійного
росту (зріст),
маси тіла, ІМТ
(індексу маси
тіла) та
вторинних
характеристик
статевого
дозрівання
за Таннером у
дітей віком
від 10 до 17 років,
які приймали
розувастатин,
обмежена
періодом
тривалістю 1
рік. Після 52
тижнів
досліджуваного
лікування
жодного
впливу на
ріст, масу
тіла, ІМТ або
статеве
дозрівання
виявлено не
було (див. розділ
«Фармакодинаміка»).
Досвід клінічних
досліджень
застосування
препарату
дітям та
підліткам
обмежений, і
довготривалі
ефекти застосування
розувастатину
(> 1 рік) на
статеве
дозрівання
невідомі.

У
клінічному
дослідженні
у дітей та
підлітків,
які приймали
розувастатин
протягом                   52 тижнів,
підвищення
рівня КК > 10
разів вище
ВНМ та
симптоми з
боку м’язів після
фізичного навантаження
або
підвищеної
фізичної активності
спостерігалися
частіше
порівняно з такими
у дорослих
(див. розділ
«Побічні реакції»).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Розувастатин
протипоказаний
у
період
вагітності або
годування
груддю.

Жінки
репродуктивного
віку повинні
використовувати
належні
засоби
контрацепції.

Оскільки
холестерин
та інші
продукти біосинтезу
холестерину
відіграють
істотну роль
у розвитку
плода,
потенційний
ризик від
пригнічення
ГМГ-КоА-редуктази
перевищує
користь від
застосування
препарату у
період
вагітності.
Дані
досліджень
на тваринах
щодо
токсичного
впливу на
репродуктивну
функцію
обмежені.
Якщо
пацієнтка завагітніє
у
період
застосування
цього
препарату,
лікування
слід негайно
припинити.

Оскільки
інший
лікарський
засіб цього
класу проникає у грудне
молоко
людини та
враховуючи,
що інгібітори
ГМГ-КоА-редуктази
можуть
спричиняти
серйозні
небажані
реакції у
немовлят,
жінкам, які
потребують
лікування розувастатином,
слід
рекомендувати
утриматися
від годування
груддю. Даних
щодо
проникнення розувастатину
в грудне
молоко у
людини немає
(див. розділ «Протипоказання»).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
впливу розувастатину
на здатність
керувати
автомобілем
та працювати
з
механізмами
не проводили.
Однак, з
огляду на
фармакодинамічні
властивості розувастатину,
малоймовірно,
що препарат
чинитиме
вплив на таку
здатність.
При керуванні
автотранспортом або роботі
з іншими
механізмами
слід враховувати
можливість
запаморочення
у
період
лікування.

Спосіб
застосування
та дози.

Перед
початком
лікування
пацієнту
слід призначити
стандартну гіпохолестеринемічну
дієту, якої
він повинен
дотримуватися
і протягом
лікування. Дозу
слід
підбирати
індивідуально
залежно від мети
терапії та
відповіді
пацієнта на
лікування,
керуючись
рекомендаціями
поточних
загальноприйнятих
керівництв.

Розувастатин
можна
приймати у
будь-який час
дня, незалежно
від прийому
їжі.

Таблетки
10 мг не можуть
ділитися на
частини, тому
у разі
необхідності
призначення
розувастатину
в дозі 5 мг
необхідно
використовувати
препарати розувастатину
інших
виробників з
можливістю
дозування по
5 мг.

Лікування
гіперхолестеринемії.

Рекомендована
початкова
доза
становить 5 або
10 мг
перорально
один раз на
добу як для
пацієнтів,
які раніше не
застосовували
статини, так
і
переведених
на препарат з
прийому
іншого
інгібітора
ГМГ-КоА-редуктази.
При виборі
початкової
дози слід
враховувати
рівні
холестерину
в кожного
окремого пацієнта
та ризик
серцево-судинних
порушень у майбутньому,
а також імовірність
розвитку
небажаних
реакцій. У разі
необхідності
підвищувати
дозу до
наступного
рівня можна
через 4 тижні
(див. розділ «Фармакодинаміка»).
З огляду на
те, що на тлі
застосування
препарату в
дозі 40 мг
небажані
реакції
виникають
частіше, ніж
при менших
дозах (див.
розділ «Побічні
реакції»),
остаточно
титрувати
дозу до 40 мг
варто лише пацієнтам
із тяжкою
гіперхолестеринемією
та високим
ризиком
серцево-судинних
порушень
(зокрема у пацієнтів
із сімейною
гіперхолестеринемією),
у яких не
вдалося
досягти мети
лікування
при застосуванні
дози 20 мг і які
перебуватимуть
під
регулярним
наглядом
(див. розділ «Особливості
застосування»). На
початку
прийому
препарату у
дозі 40 мг рекомендований
нагляд
спеціалістів.

Запобігання
порушенням з
боку
серцево-судинної
системи.

У
дослідженні
зниження
ризику
порушень з боку
серцево-судинної
системи розувастатин
застосовували
у дозі 20 мг на
добу.

Пацієнти
літнього
віку.

Рекомендована
початкова
доза розувастатину
для
пацієнтів
віком > 70 років
становить 5
мг (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Інша
корекція
дози з огляду
на вік не потрібна.

Пацієнти із
нирковою
недостатністю.

Пацієнтам
із легкими
або
помірними
порушеннями
функції
нирок
корекція
дози не потрібна.

Рекомендована
початкова
доза розувастатину
для
пацієнтів із
помірними
порушеннями
функції
нирок
(кліренс
креатиніну < 60
мл/хв)
становить 5
мг. Доза 40 мг
протипоказана
пацієнтам із
помірними
порушеннями
функції
нирок.
Застосування
розувастатину
пацієнтам із
тяжкими
порушеннями
ниркових функції
протипоказано
у будь-яких
дозах (див. розділи
«Протипоказання»
та
«Фармакокінетика»).

Пацієнти з порушеннями
функції печінки.

У
пацієнтів із
порушеннями функції
печінки, що
оцінювалися
у 7 або менше
балів за
шкалою
Чайлда–П’ю,
підвищення
системної
експозиції
розувастатину
не
спостерігалося.
Однак в осіб із
порушеннями
у 8 та 9 балів за
шкалою Чайлда–П’ю
системна
експозиція
зростала
(див. розділ
«Фармакокінетика»).
У таких
пацієнтів доцільною
є оцінка
функції
нирок (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Досвід
застосування
розувастатину
пацієнтам,
які набрали
більше 9 балів
за шкалою
Чайлда–П’ю,
відсутній. Розувастатин
протипоказаний
пацієнтам з
активними захворюваннями
печінки (див.
розділ «Протипоказання»).

Раса.

У
пацієнтів
монголоїдної
раси спостерігалася
підвищена
системна
експозиція розувастатину
(див. розділи «Протипоказання», «Особливості
застосування»
та
«Фармакокінетика»).
Рекомендована
початкова
доза для
пацієнтів монголоїдної
раси становить
5 мг; доза 40 мг
таким
пацієнтам
протипоказана.

Генетичний
поліморфізм.

Певні
типи
генетичного
поліморфізму
можуть
призводити
до
підвищення
експозиції розувастатину
(див. розділ
«Фармакокінетика»).
Пацієнтам із
відомою
наявністю
таких типів
поліморфізму
рекомендується
застосовувати
меншу добову
дозу розувастатину.

Пацієнти зі
схильністю
до розвитку
міопатії.

Рекомендована
початкова
доза розувастатину
для
пацієнтів із
факторами
ризику
розвитку
міопатії
становить 5 мг
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Доза 40
мг
протипоказана
деяким із
таких пацієнтів
(див. розділ «Протипоказання»).

Супутнє
застосування.

Розувастатин
є субстратом
різних
транспортних
білків
(наприклад
ОАТР1В1 та BCRP).
Ризик міопатії
(у
тому числі
рабдоміолізу)
зростає при
супутньому
застосуванні
препаратів
розувастатину
з певними
лікарськими
засобами, що
можуть
підвищувати
концентрацію
розувастатину
у плазмі крові внаслідок
взаємодії із
цими
транспортними
білками
(наприклад
циклоспорином
та певними
інгібіторами
протеази, у
тому числі
комбінаціями
ритонавіру з
атазанавіром,
лопінавіром та/або
типранавіром;
див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»). У разі можливості
слід
розглянути
застосування
альтернативних
лікарських
засобів та у
разі необхідності
тимчасово
перервати терапію
розувастатином.
Якщо
супутнього
застосування
цих лікарських
засобів із розувастатином
уникнути
неможливо,
слід
ретельно
зважити
користь та
ризик від
супутнього
застосування
та
відповідним
чином
відкорегувати
дозу розувастатину
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Діти.

Застосування
препарату
дітям має
проводити
лише
спеціаліст.

Застосовувати дітям та
підліткам
віком від 10 до 17
років (хлопчики
на стадії
розвитку ІІ
та вище за
Таннером та
дівчата, в
яких менструації
почалися
щонайменше
рік тому).

Звичайна
початкова
добова доза розувастатину
для дітей та
підлітків із
гетерозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією
становить 5
мг на добу. Розувастатин
зазвичай слід  приймати
перорально в
дозах від 5 мг
до 20 мг 1 раз на
добу.
Підвищувати
дозу слід
відповідно
до
індивідуальної
відповіді
дитини на
лікування та
переносимості
препарату, дотримуючись
рекомендацій
щодо
лікування
дітей (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Перед
початком
терапії
розувастатином
дітям та
підліткам
слід
призначити
стандартну гіпохолестеринемічну
дієту, якої
пацієнти
мають
дотримуватися
і протягом
лікування.
Безпека та
ефективність розувастатину
у дозах
більше 20 мг у
цій
популяції не
досліджувалися.

Діти
віком до 10
років.

Досвід
лікування
дітей віком
до 10 років
обмежений
застосуванням
розувастатину
у невеликої
кількості
пацієнтів
(віком від 8 до 10
років) із
гомозиготною
сімейною
гіперхолестеринемією.
Таким
чином, розувастатин
не
рекомендується
застосовувати
дітям віком
до 10 років.

Передозування.

Специфічного
лікування
передозування
немає. У разі
передозування
пацієнта
слід
лікувати
симптоматично
та за
необхідності
вжити
підтримуючих
заходів.
Потрібно контролювати
функції
печінки та
рівні КК. Ефективність
гемодіалізу
малоймовірна.

Побічні
реакції.

Небажані
явища, що
відзначаються
при застосуванні
розувастатину,
зазвичай
легкі та
тимчасові.

У
таблиці 3 представлений
профіль
небажаних
реакцій на
розувастатин
за даними
клінічних
досліджень
та великого
досвіду
післяреєстраційного
застосування.
Небажані
реакції
класифіковані
за частотою
та
системно-органними
класами (СОК).

За
частотою
небажані
реакції
розподілені
таким чином:
часті (≥1/100 та <1/10),
нечасті (≥1/1000 та
<1/100), рідкі (≥1/10000 та
<1/1000), дуже рідкі
(<1/10000), невідомої
частоти
(неможливо
оцінити за
наявними даними).

Небажані
реакції за
даними
клінічних
досліджень
та досвіду

післяреєстраційного
застосування розувастатину

Таблиця 3

Системно-органний
клас

Часті

Нечасті

Рідкі

Дуже
рідкі

Частота
невідома

З
боку крові
та лімфатичної
системи

Тромбоцито-пенія

З боку
імунної
системи

Реакції
гіперчутли-вості,
в тому числі
ангіоневро-тичний
набряк

Ендокринні
розлади

Цукровий
діабет1

Психічні
розлади

Депресія

З
боку
нервової
системи

Головний
біль,
запаморо-чення

Поліневро-патія,
втрата
пам’яті

Периферична
невропатія,

розлади
сну (в тому числі
безсоння та
нічні
кошмари)

З
боку
органів
дихання,
грудної
клітки та середостіння

Кашель,
задишка

З
боку
шлунково-кишкового
тракту

Запор,
нудота,
абдоміналь-ний
біль

Панкреатит

Діарея

З боку
гепатобіліарної
системи

Підвищення
рівня
печінкових
трансаміназ

Жовтяниця,
гепатит

З
боку шкіри
та
підшкірної
клітковини

Свербіж,
висип,
кропив’янка

Синдром
Стівенса–Джонсона

З
боку
скелетної
мускулатури
та сполучної
тканини

Міалгія

Міопатія
(в тому числі
міозит),
рабдоміоліз

Артралгія

Порушення
з боку
сухожиль,
інколи
ускладнені
розривами,

імуноопосе-редкована
некротизуюча
міопатія

З
боку нирок
та
сечовидільної
системи

Гематурія

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз

Гінекомастія

Загальні
розлади та
стан місця
введення

Астенія

Набряк

1
Частота
залежить від
наявності
факторів ризику
(рівень
глюкози
натще ≥ 5,6
ммоль/л, ІМТ > 30 кг/м2,
підвищені
рівні
тригліцеридів,
артеріальна
гіпертензія
в анамнезі).

Як і
при
застосуванні
інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази,
частота
небажаних
реакцій має
тенденцію
залежати від
дози.

Вплив на
нирки.

Протеїнурія,
яка виявлена
у результаті
аналізу за
тест-смужками
та яка була переважно
канальцевого
походження, спостерігалася
у пацієнтів,
які застосовували
розувастатин.
Зміни вмісту
білка у сечі
від нуля або
слідів до
значення ++
або більше
спостерігалися
у < 1 %
пацієнтів у
деяких
часових
точках у
ході
застосування
розувастатину
в дозах 10 та 20 мг
і у приблизно
3 % – при дозі 40
мг. Невелике
збільшення
частоти
зміни вмісту білка
від нуля або
слідів до
значення +
спостерігалося
при дозі 20 мг. У
більшості
випадків
протеїнурія
зменшувалася
або зникала
спонтанно
при продовженні
терапії. За
даними
клінічних
досліджень
та
постмаркетингових
спостережень
на даний час не
виявлено
причинно-наслідкового
зв’язку між
протеїнурією
та гострим
або прогресуючим
захворюванням
нирок.

На тлі
застосування
розувастатину
відзначено
випадки
гематурії; за
даними клінічних
досліджень
частота її
мала.

Вплив на
скелетну
мускулатуру.

Ураження
скелетної
мускулатури,
такі як міалгія,
міопатія (в
тому числі
міозит) та зрідка
рабдоміоліз
із гострою
нирковою недостатністю
або без неї,
були
відзначені
при
застосуванні
будь-яких доз
розувастатину,
особливо при
дозах > 20 мг.

У
пацієнтів,
які приймали
розувастатин,
спостерігалося
дозозалежне
зростання
рівнів КК; у
більшості
випадків
явище було
слабким, асимптоматичним
та
тимчасовим.
Якщо рівні КК
підвищені (> 5
разів вище
ВМН),
лікування
слід припинити
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Вплив на
печінку.

Як
і при
застосуванні
інших
інгібіторів
ГМГ-КоА-редуктази,
у невеликої
кількості
пацієнтів,
які приймали
розувастатин,
відзначалося
дозозалежне
збільшення
рівня трансаміназ;
у більшості
випадків
явище було
слабким,
асимптоматичним
та тимчасовим.
При
застосуванні
розувастатину
також
відзначалося
підвищення
рівнів HbA1c.

На тлі
застосування
деяких
статинів
відзначалися
такі
небажані
явища:

Розлад
статевої
функції.

Окремі
випадки
інтерстиціальної
хвороби
легень,
особливо при
тривалому застосуванні
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Частота
повідомлень
про
рабдоміоліз,
серйозні
порушення з
боку нирок та
печінки (переважно
підвищення
активності
печінкових
трансаміназ)
більша при
застосуванні
розувастатину
в дозі 40 мг.

У
процесі
післяреєстраційного
застосування
розувастатину ідентифіковано
таку
небажану
реакцію як
летальна та
нелетальна
печінкова
недостатність.
Оскільки про
цю реакцію
повідомляли
спонтанно із
популяції
невизначеної
кількості, неможливо
достовірно
оцінити її
частоту або
встановити
наявність
причинно-наслідкового
зв’язку із
застосуванням
розувастатину.

Зрідка
у
післяреєстраційному
періоді повідомляли про
порушення
когнітивних
функцій
(наприклад
погіршення
пам’яті,
забудькуватість,
амнезія,
сплутаність
свідомості),
що асоціюються
із
застосуванням
статинів. Про
такі
когнітивні
проблеми
повідомляли у зв’язку
з усіма
статинами.
Явища, про
які йдеться у
повідомленнях,
зазвичай
мають легкий
характер і
минають після
відміни
статинів, а також
мають різний
час до появи
симптомів (від
1 дня до років)
та до
зникнення
симптомів (медіана
– 3 тижні).

Діти.

Підвищення
рівня
креатинкінази
> 10 разів вище
ВМН та
симптоми з
боку м’язів після
фізичного
навантаження
або підвищеної
фізичної
активності
спостерігалися
частіше у        52-тижневому
клінічному
дослідженні
за участю
дітей та
підлітків
порівняно із
дорослими
(див. розділ «Особливості
застосування»).
Проте
профіль
безпеки
розувастатину
у дітей та
підлітків
був подібним
до такого у дорослих.

Термін
придатності. 2 роки від
дати
виготовлення.

Умови
зберігання.

В
оригінальній
упаковці при
температурі не
вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По 10
таблеток у
блістері; по 3
блістери у
пачці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.
Біофарм Лтд.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Вул.
Валбжиска, 13, 60-198
Познань,
Польща.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению
лекарственного
средства

РОЗУВАСТАТИН

(ROSUVASTATIN)

Состав:

действующее
вещество: розувастатин;

1
таблетка
содержит
розувастатина кальция 10,4 мг
или 20,8 мг,
что соответствует
10 мг или 20 мг
розувастатина;

вспомогательные
вещества: кальция
цитрат, целлюлоза
микрокристаллическая,
гидроксипропилцеллюлоза,
маннит, лактоза
безводная,
кросповидон, магния
стеарат;

пленочная
оболочка: спирт
поливиниловый,
титана
диоксид (Е 171), макрогол
3350, тальк,
тартразин (Е 102),
специальный
красный АС (Е 129),
желтый закат FCF (E 110),
индигокармин
(Е 132).

Лекарственная
форма.
Таблетки,
покрытые
пленочной
оболочкой.

Основные
физико-химические
свойства:

таблетки
по 10 мг:
розовые,
двояковыпуклые
таблетки,
покрытые
пленочной
оболочкой, круглой
формы;

таблетки
по 20 мг:
розовые
овальные
двояковыпуклые,
покрытые
пленочной
оболочкой
таблетки  с
риской на
одной
стороне.

Фармакотерапевтическая
группа.

Гиполипидемические
средства.
Ингибиторы
ГМГ-КоА-редуктазы.

Код АТХ С10А А07.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Механизм
действия.

Розувастатин − это
селективный
и конкурентный
ингибитор
ГМГ-КоА-редуктазы,
фермента,
определяющего
скорость
реакции и превращающего
3-гидрокси-3-метилглутарил
кофермент А
на мевалонат,
предшественник
холестерина.
Основным
местом
действия
розувастатина
является
печень,
орган-мишень
для
уменьшения
уровней
холестерина.

Розувастатин
увеличивает
количество
рецепторов
ЛПНП на
поверхности
клеток печени,
усиливая
захват и
катаболизм
ЛПНП, и подавляет
печеночный
синтез ЛПОНП,
таким образом
уменьшая
общее
количество
частиц ЛПОНП
и ЛПНП.

Фармакодинамическое
действие.

Розувастатин
снижает
повышенный
уровень
холестерина
ЛПНП, общего
холестерина
и триглицеридов
и повышает
уровни
холестерина
ЛПВП. Он
также
уменьшает
уровни апоВ,
ХС-неЛПВП,
ХС-ЛПОНП,
ТГ-ЛПОНП и
повышает
уровень
апоА-I
(таблица 1).
Розувастатин
также
уменьшает
соотношение
ХС-ЛПНП/ХС-ЛПВП,
общего ХС/ХС-ЛПВП,
ХС-неЛПВП/ХС-ЛПВП
и апоВ/апоА-I.

Ответ
на дозу у
пациентов с
первичной гиперхолестеринемией
типа IIa и IIb (откорректированное
среднее
процентное изменение
по сравнению
с исходным
уровнем)

Таблица
1

Доза

N

ХС-ЛПНП

Общий
ХС

ХС-ЛПВП

ТГ

ХС-неЛПВП

апоВ

апоA-I

Плацебо

13

-7

-5

3

-3

-7

-3

0

5

17

-45

-33

13

-35

-44

-38

4

10

17

-52

-36

14

-10

-48

-42

4

20

17

-55

-40

8

-23

-51

-46

5

40

18

-63

-46

10

-28

-60

-54

0

Терапевтический
эффект достигается
в течение 1
недели после
начала применения
препарата, 90 %
максимального
эффекта − через 2
недели.
Максимальный
эффект
обычно достигается
через 4
недели и
сохраняется в
дальнейшем.

Клиническая
эффективность

Розувастатин
эффективен в
лечении
взрослых с
гиперхолестеринемией − с
гипертриглицеридемией
или без нее − независимо
от расы, пола
или возраста,
а также у
пациентов
особых групп,
таких как
пациенты с
диабетом или
с семейной
гиперхолестеринемией.

По
объединенным
данным
исследований
розувастатин
эффективно
снижает уровни
холестерина
у
большинства
пациентов с
гиперхолестеринемией
типа IIa и IIb
(средний начальный
уровень
ХС-ЛПНП
приблизительно
4,8 ммоль/л) до
целевых
значений,
установленных
признанным
руководством
Европейского
общества
атеросклероза
(EAS; 1998); приблизительно
у 80 % пациентов, которые
принимают
розувастатин
в дозе 10 мг,
удается
достичь нормативных
целевых
уровней ХС
ЛПНП
согласно EAS (< 3
ммоль/л).

Благотворное
влияние
розувастатина
у пациентов с
гетерозиготной
семейной
гиперхолестеринемией
на
показатели
липидов и
достижение
целевых
уровней
отмечается
при дозах от 20 до
80 мг. После
титрования
до суточной
дозы 40 мг (12
недель
лечения)    ХС-ЛПНП
снижается на
53 %. В 33 %
пациентов
достигаются
нормативные
уровни
ХС-ЛПНП
согласно EAS (< 3
ммоль/л).

В общей
популяции
пациентов с
гомозиготной
семейной
гиперхолестеринемией
при приеме
розувастатина
в дозах 20–40 мг
уровень ХС-ЛПНП
снижается в
среднем на 22 %.

Наблюдается
аддитивный
эффект
розувастатина
относительно
снижения
уровня
триглицеридов
при
применении в
комбинации с
фенофибратом
и относительно
повышения
уровней
ХС-ЛПВП при
применении в
комбинации с
ниацином (см.
раздел
«Особенности
применения»).

Дети.

По
данным
исследований
у пациентов в
возрасте 10−17 лет
уровень ХС-ЛПНП
снизился на 38,3 %,
44,6 % и 50 %
соответственно
в группах
приема
розувастатина
в дозе 5 мг, 10 мг
и    20
мг по
сравнению с 0,7 %
в группе
плацебо.

При
приеме 20 мг розувастатина
1 раз в сутки у
40,5 % пациентов
удается
достичь
целевого
уровня
ХС-ЛПНП менее
2,8 ммоль/л.

Не было
обнаружено
какого-либо
влияния на
рост, массу, ИМТ
или половое
созревание
(см. раздел
«Особенности
применения»).
Опыт клинического
исследования
применения
детям и
подросткам
ограничен, и
длительные
эффекты
розувастатина
(> 1 года) на
половое
созревание
неизвестны.

Фармакокинетика.

Всасывание.

Максимальная
концентрация
розувастатина
в плазме
крови
достигается
через 5 часов
после перорального
применения. Абсолютная
биодоступность
составляет
приблизительно
20 %.

Распределение.

Розувастатин
значительным
образом
захватывается
печенью,
которая
является
основным
местом синтеза
холестерина
и клиренса
ХС-ЛПНП.
Объем
распределения
розувастатина
составляет
примерно 134 л.
Около 90 %
розувастатина
связывается
с белками плазмы
крови,
преимущественно
с альбумином.

Метаболизм.

Розувастатин
подвергается
незначительному
метаболизму
(примерно 10 %).
Исследования
метаболизма in vitro с
использованием
гепатоцитов
человека свидетельствуют
о том, что
розувастатин
является
слабым
субстратом
для
метаболизма
на основе
ферментов
цитохрома Р450.
Основным задействованным
изоферментом
является CYP2C9,
несколько
меньшую роль
играют 2C19, 3A4 и 2D6.
Основными
установленными
метаболитами
являются            N-десметиловый
и лактоновый
метаболиты.
N-десметил-метаболит
приблизительно
на 50 % менее
активен, чем розувастатин,
лактоновый
метаболит
считается
клинически
неактивным.
На
розувастатин
приходится
более 90 %
активности
циркулирующего
ингибитора ГМГ-КоА-редуктазы.

Выведение.

Примерно
90 % дозы
розувастатина
выводится в
неизмененном
состоянии с
калом (вместе
действующее
вещество,
которое
всасывается
и не
всасывается),
остальная
часть
выводится с
мочой.
Примерно 5 %
выводится с
мочой в
неизмененной
форме. Период
полувыведения
с плазмы
крови составляет
примерно 19
часов и не
увеличивается
при
повышении
дозы. Среднее
геометрическое
значение
клиренса препарата
из плазмы
крови
составляет
приблизительно
50 л/ч
(коэффициент
вариации − 21,7 %). Как и в
других
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы,
печеночный
захват
розувастатина
происходит
при участии
мембранного
транспортера
OATP-C, который
играет
важную роль в
печеночной
элиминации
розувастатина.

Линейность.

Системная
экспозиция
розувастатина
увеличивается
пропорционально
дозе. При многократном
ежедневном
применении
параметры
фармакокинетики
не
изменяются.

Особые
группы
пациентов.

Возраст
и пол.

Не
наблюдается
клинически
значимого
влияния
возраста или
пола на
фармакокинетику
розувастатина
у взрослых.
Фармакокинетика
розувастатина
у детей и
подростков с
гетерозиготной
семейной
гиперхолестеринемией
подобна фармакокинетике
у взрослых
добровольцев
(см. раздел «Дети»).

Раса.

Исследования
фармакокинетики
выявили, что
у пациентов
монголоидной
расы (японцев,
китайцев,
филиппинцев,
вьетнамцев и
корейцев)
медианные
значения AUC и Cmax
примерно вдвое
выше, чем у
европейцев; у
индейцев
медианные
значения AUC и Cmax
повышены
приблизительно
в 1,3 раза.
Анализ
популяционной
фармакокинетики
не выявил
клинически
значимых
различий
между
пациентами
европеоиднои
и негроидной
рас.

Нарушения
функции
почек.

В
исследовании
у пациентов с
разными
степенями
нарушения
функций
почек
изменений
плазменных
концентраций
розувастатина
или
N-десметил-метаболита
у лиц со
слабой или
умеренной
недостаточностью
отмечено не
было. У
пациентов с
тяжелыми
нарушениями
функции почек
(клиренс креатинина
< 30 мл/мин)
плазмовые
концентрации
розувастатина
были в 3 раза, а
уровни
N-десметил-метаболита
– в 9 раз выше,
чем у
здоровых
добровольцев.
Равновесные
плазменные
концентрации
розувастатина
у пациентов,
находящихся
на гемодиализе,
были
примерно на 50 %
выше, чем у
здоровых
добровольцев.

Нарушения
функции
печени.

В
исследовании
пациентов с
различными
степенями
нарушения функций
печени признаков
повышенной
экспозиции
розувастатина
не было
обнаружено у
пациентов, состояние
которых
оценивалось
в 7 или менее
баллов по
шкале Чайлда−Пью.
Однако у двух
пациентов,
которые
набрали 8 и 9 по
шкале Чайлда−Пью,
системная
экспозиция
была минимум
вдвое выше,
чем у
пациентов с
меньшими
баллами. Опыт
применения
розувастатина
пациентам,
состояние
которых
оценивается
в больше чем 9
баллов по
шкале Чайлда−Пью, отсутствует.

Генетический
полиморфизм.

Распределение
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы,
в том числе
розувастатина,
происходит с
участием
транспортных
белков
ОАТР1В1 и BCRP. У
пациентов с
генетическим
полиморфизмом
SLCO1B1 (OATP1B1) и/или ABCG2 (BCRP)
существует
риск
повышенной
экспозиции
розувастатина.
При
отдельных
формах полиморфизма
SLCO1B1 с.521СС и ABCG2 с.421АА
экспозиция
розувастатина
(AUC) повышенна
по сравнению
с генотипами
SLCO1B1 с.521ТТ или ABCG2
с.421СС.
Специальное
генотипирование
в клинической
практике не
предусмотрено,
но пациентам
с таким
полиморфизмом
рекомендуется
применять
меньшую дозу
розувастатина.

Дети.

Фармакокинетические
параметры у
детей с гетерозиготной
семейной
гиперхолестеринемией
в возрасте от
10 до 17 лет
полностью не
определены.
Небольшое
исследование
фармакокинетики
розувастатина
(в форме
таблеток) с
участием
пациентов
детского
возраста
показало, что
экспозиция
препарата у
детей
подобна
экспозиции у
взрослых
пациентов. Также
результаты
свидетельствуют,
что значительных
отклонений
пропорционально
дозам не
ожидается.

Клинические
характеристики.

Показания.

Лечение
гиперхолестеринемии.

Взрослым,
подросткам и
детям с 10 лет с
первичной
гиперхолестеринемией
(типа IIa, в том числе
с
гетерозиготной
семейной
гиперхолестеринемией)
или смешанной
дислипидемией
(типа IIb) в качестве
дополнения к
диете, когда
соблюдение
диеты и
применение
других
немедикаментозных
средств (например
физических
упражнений,
снижение массы
тела)
является недостаточным.

При
гомозиготной
семейной
гиперхолестеринемии
в качестве
дополнения к
диете и
другим липидоснижающим
средствам
лечения
(например
афереза ЛПНП)
или в случаях,
когда такое
лечение
является
неуместным.

Профилактика
сердечно-сосудистых
нарушений.

Предотвращение
значительных
сердечно-сосудистых
нарушений у
пациентов,
которым, по
оценкам,
грозит
высокий риск
первого случая
сердечно-сосудистого
нарушения, в
качестве
дополнения к
коррекции
других факторов
риска.

Противопоказания.

Розувастатин
противопоказан:

–
пациентам
с повышенной
чувствительностью
к
розувастатину
или к какому-либо
вспомогательному
веществу
препарата;

–
пациентам
с активным
заболеванием
печени, в том
числе с
устойчивыми
повышениями
сывороточных
трансаминаз
неизвестной
этиологии и
любыми
повышениями
трансаминаз
в сыворотке
крови, трижды
превышающими
верхнюю
границу нормы
(ВГН);

–
пациентам
с тяжелым
нарушением
функции
почек
(клиренсом
креатинина < 30 мл/мин);

–
пациентам
с миопатией;

–
пациентам,
которые
одновременно
получают
циклоспорин;

–
в
период
беременности
и кормления
грудью, а также
женщинам
репродуктивного
возраста, которые
не применяют
надлежащие
средства
контрацепции.

Доза 40 мг
противопоказана
пациентам со
склонностью
к
миопатии/рабдомиолизу.

К
факторам
такого риска
относятся:

–
умеренное
нарушение
функции
почек
(клиренс
креатинина < 60
мл/мин);

–
гипотиреоз;

–
наличие
в личном или
семейном
анамнезе наследственных
мышечных
заболеваний;

–
наличие
в анамнезе
миотоксичности
на фоне
применения
других
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы
или фибратов;

–
злоупотребление
алкоголем;

–
ситуации,
которые
могут
привести к
повышению
концентрации
препарата в
плазме крови

–
принадлежность
к
монголоидной
расе;

–
сопутствующее
применение
фибратов (см.
разделы
«Особенности
применения»,
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»
и
«Фармакокинетика»).

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Влияние
сопутствующих
препаратов
на розувастатин.

Ингибиторы
транспортных
белков.

Розувастатин
является
субстратом
некоторых
транспортных
белков, в том
числе
печеночного транспортера
захвата
ОАТР1В1 и эффлюксного
транспортера
BCRP.
Одновременное
применение
розувастатина
с
лекарственными
средствами,
угнетающими
эти
транспортные
белки, может
приводить к
повышению
концентраций
розувастатина
в плазме
крови и увеличению
риска
миопатии (см.
разделы
«Способ
применения и
дозы», «Особенности
применения»,
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»,
таблицу 2).

Циклоспорин.

В
период
одновременного
применения
розувастатина
и
циклоспорина
значения AUC
розувастатина
были в
среднем
примерно в 7 раз
выше тех,
которые
наблюдались
у здоровых
добровольцев
(см. таблицу 2).
Розувастатин
противопоказан
пациентам,
которые
одновременно
получают
циклоспорин
(см. раздел
«Противопоказания»).

Одновременное
применение
не влияло на
концентрацию
циклоспорина
в плазме
крови.

Ингибиторы
протеазы.

Хотя
точный
механизм
взаимодействия
неизвестен,
одновременное
применение
ингибиторов
протеазы
может
значительно
увеличивать
экспозицию
розувастатина
(см. таблицу 2). Например,
в
исследовании
фармакокинетики
одновременное
применение 10
мг розувастатина
и
комбинированного
лекарственного
средства,
содержащего
два ингибитора
протеазы (300 мг
атазанавира/100
мг
ритонавира),
у здоровых
добровольцев
сопровождалось
повышением AUC
и Cmax
розувастатина
примерно в 3 и 7
раз соответственно.
Одновременное
применение
розувастатина
и некоторых
комбинаций
ингибиторов
протеазы
возможно
после
тщательного
анализа
коррекции
дозы
розувастатина,
исходя из
ожидаемого
роста
экспозиции
розувастатина
(см. разделы
«Способ
применения и
дозы», «Особенности
применения»,
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»,
таблицу 2).

Гемфиброзил
и другие
липидоснижающие
средства.

Одновременное
применение
розувастатина и
гемфиброзила
приводило к
росту AUC и Cmax
розувастатина
в 2 раза (см. раздел
«Особенности применения»).

Исходя
из данных
специальных
исследований,
фармакокинетически
значимого
взаимодействия с
фенофибратом не
ожидается,
однако
возможно
фармакодинамическое
взаимодействие.
Гемфиброзил,
фенофибрат,
другие фибраты
и
липидоснижающие
дозы (≥ 1 г/сут)
ниацина
(никотиновой
кислоты)
увеличивают
риск
миопатии при
одновременном
применении с
ингибиторами
ГМГ-КоА-редуктазы,
вероятно, за
счет того,
что они могут
вызывать
развитие
миопатии, если
их применять
отдельно.
Доза 40 мг
противопоказана
при одновременном
применении
фибратов (см.
разделы
«Противопоказания»
и «Особенности
применения»).
Таким
пациентам
также следует
начинать
терапию с
дозы 5 мг.

Эзетимиб.

Одновременное
применение
розувастатина в дозе 10
мг и
эзетимиба 10
мг пациентам
с гиперхолестеринемией
приводило к
росту AUC розувастатина
в 1,2 раза (таблица 2).
Нельзя
исключать
фармакодинамического
взаимодействия между розувастатином и
эзетимибом, что может
привести к
нежелательным
явлениям (см.
раздел «Особенности
применения»).

Антацидные
препараты.

Одновременное
применение
розувастатина
с
суспензиями
антацидов,
содержащими
гидроксид
алюминия или
магния,
снижало концентрации
розувастатина
в плазме
крови на 50 %. Этот
эффект был
менее
выражен в
случае
применения
антацидных
средств
через 2 часа
после применения
розувастатина.
Клиническую
значимость
этого
взаимодействия
не изучали.

Эритромицин.

Одновременное
применение
розувастатина
и
эритромицина
снижало AUC
розувастатина
на 20 %, а Cmax − на 30 %. Это взаимодействие
может быть
вызвано
усиленной
перистальтикой
кишечника
вследствие
действия
эритромицина.

Ферменты
цитохрома Р450.

Результаты
исследований
in vitro и in vivo свидетельствуют,
что
розувастатин
не
ингибирует и
не
стимулирует
изоферменты
цитохрома Р450.
Кроме этого,
розувастатин
является
слабым
субстратом
этих
изоферментов.
Таким образом,
взаимодействия
с
лекарственными средствами в
результате
метаболизма,
опосредованного Р450, не
ожидается. Не
наблюдалось
клинически
значимых взаимодействий между
розувастатином
и флуконазолом
(ингибитором
CYP2C9 и CYP3A4) или кетоконазолом (ингибитором CYP2A6 и CYP3A4).

Взаимодействия,
требующие
коррекции
дозы
розувастатина.

При необходимости применения
розувастатина с
другими
лекарственными средствами,
способными
повышать его
экспозицию, дозу
розувастатина
необходимо
скорректировать.
Если
ожидается,
что
экспозиция
розувастатина (AUC)
возрастет
примерно в 2
или более раз,
применение розувастатина
следует
начинать с
дозы 5 мг один
раз в сутки. Максимальную
суточную
дозу
розувастатина
следует
скорректировать
таким образом,
чтобы
ожидаемая
экспозиция
розувастатина
не превышала
экспозицию, которая
отмечается при приеме дозы 40 мг/сут
без применения
лекарственных
средств,
взаимодействующих
с препаратом;
например, при
применении с
гемфиброзилом
доза
розувастатина
составит 20 мг
(увеличение
экспозиции в
1,9 раза), при применении
с
комбинацией
ритонавир/атазанавир
− 10 мг
(увеличение в
3,1 раза), при
одновременном
применении с
циклоспорином
− 5 мг
(увеличение в
7,1 раза).

Влияние
сопутствующих
лекарственных
средств на
экспозицию
розувастатина

(AUC; в порядке
убывания
величины) по
опубликованным
данным
клинических
исследований

Таблица
2

Режим дозирования
лекарственного
средства,
которое
взаимодействует

Режим
дозирования
розувастатина

Изменения
АUC
розувастатина*

Циклоспорин
от 75 мг дважды
в сутки до     200 мг
дважды в
сутки, 6
месяцев

10 мг 1 раз в сутки, 10
дней

↑ 7,1 раза

Атазанавир
300 мг/ритонавир
100 мг 1 раз в сутки, 8
дней

10 мг, разовая
доза

↑ 3,1 раза

Симепривир
150 мг 1 раз в сутки, 7
дней

10 мг, разовая
доза

↑ 2,8 раза

Лопинавир 400
мг/ритонавир
100 мг дважды в
сутки, 17 дней

20 мг 1 раз в сутки, 7
дней

↑ 2,1 раза

Клопидогрель
300 мг
нагрузочная
доза,
поддерживающая
доза 75 мг в
течении        24 часов

20 мг, 1 раз
в сутки

↑ 2 раза

Гемфиброзил
600 мг дважды в
сутки, 7 дней

80 мг, разовая
доза

↑ 1,9 раза

Элтромбопаг 75 мг 1 раз
в сутки, 5 дней

10 мг, разовая
доза

↑ 1,6 раза

Дарунавир 600
мг/ритонавир
100 мг дважды в
сутки, 7 дней

10 мг 1 раз в сутки, 7
дней

↑ 1,5 раза

Типранавир
500
мг/ритонавир
200 мг дважды в
сутки, 11 дней

10 мг, разовая
доза

↑ 1,4 раза

Дронедарон
400 мг дважды в
сутки

Неизвестно

↑ 1,4 раза

Итраконазол
200 мг 1 раз в сутки, 5
дней

10 мг, разовая
доза

↑ 1,4 раза **

Эзетимиб 10
мг 1 раз в сутки, 14
дней

10 мг 1 раз в сутки, 14
дней

↑ 1,2 раза **

Фозампренавир
700
мг/ритонавир
100 мг дважды в сутки,
8 дней

10 мг, разовая
доза

↔

Алеглитазар
0,3 мг, 7 дней

40 мг, 7 дней

↔

Силимарин 140
мг трижды в
сутки, 5 дней

10 мг, разовая
доза

↔

Фенофибрат 67
мг трижды в
сутки, 7 дней

10 мг, 7 дней

↔

Рифампин 450
мг 1 раз в сутки, 7
дней

20 мг, разовая
доза

↔

Кетоконазол
200 мг дважды в
сутки, 7 дней

80 мг, разовая
доза

↔

Флуконазол
200 мг 1 раз в сутки, 11
дней

80 мг, разовая
доза

↔

Эритромицин
500 мг 4 раза в
сутки,    7
дней

80 мг, разовая
доза

↓ 20 %

Байкалин 50
мг трижды в
сутки, 14 дней

20 мг, разовая
доза

↓ 47 %

* Данные,
представленные
как
изменение в х
раз,
представляют
собой
соотношение
между применением
розувастатина
в комбинации
и отдельно.
Данные,
представленные
в виде % изменений,
представляют
собой %
разницу
относительно
показателей
при
применении
розувастатина
отдельно.

Увеличение
обозначено
значком ↑,
отсутствие
изменений ↔,
уменьшение − ↓.

** Было
проведено
несколько
исследований
взаимодействия
при
различных
дозах розувастатина,
в таблице
представлены
наиболее
значимые
соотношения.

Влияние
розувастатина
на
сопутствующие
лекарственные
средства.

Антагонисты
витамина К.

Как
и относительно
других
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы,
в начале
применения
розувастатина
или при повышении
его дозы у
пациентов,
одновременно
принимающих
антагонисты
витамина К
(например
варфарин или
другой кумариновый
антикоагулянт),
возможно
повышение
международного
нормализованного
соотношения
(МНС). Прекращение
применения
розувастатина
или
уменьшение
его дозы
может
привести к
снижению МНС.
В таких
случаях желателен
надлежащий
мониторинг
МНС.

Пероральные
контрацептивы/гормонозаместительная
терапия (ГЗТ).

Одновременное
применение
розувастатина
и
пероральных
контрацептивов
приводило к
повышению AUC
этинилэстрадиола
и норгестрела
на 26 % и 34 %
соответственно.
Такое
повышение
плазменных
уровней
крови
следует
учитывать
при подборе
дозы пероральных
контрацептивов.
Данных о
фармакокинетике
препаратов у
пациентов,
одновременно
принимающих
розувастатин
и ГЗТ, нет,
поэтому
нельзя
исключать
подобного эффекта.
Однако
комбинацию
широко
применяли
женщинам в
рамках
клинических
исследований
и она переносилась
хорошо.

Другие
лекарственные
средства.

Дигоксин.

По данным
специальных
исследований
клинически
значимого
взаимодействия
с дигоксином
не ожидается.

Лопинавир/ритонавир.

В
фармакологическом
исследовании
одновременное
применение
розувастатина
и комбинированного
препарата,
содержащего
два ингибитора
протеазы (лопинавир
400 мг/ритонавир
100 мг), у
здоровых
добровольцев
ассоциировалось
с примерно
двукратным и
пятикратным
увеличением
показателей
равновесного
AUC(0-24) и Сmах для
розувастатина
соответственно.
Взаимодействие
между
розувастатином
и другими ингибиторами
протеазы не
изучали.

Фузидиевая
кислота.

Исследование
взаимодействия
розувастатина
и фузидиевой
кислоты не
проводили.
Риск
миопатии,
включая
рабдомиолиз,
повышается
при
одновременном
применении
фузидиевой
кислоты и
статинов.
Механизм
этого
взаимодействия
(будь то фармакодинамический
или
фармакокинетический,
или и то, и
другое) пока
неизвестен.
Сообщали о
рабдомиолизе
(включая
летальные
случаи) у
пациентов, получавших
эту
комбинацию.

В случае
необходимости
лечения фузидиевой
кислотой
лечение
розувастатином
следует
прекратить в
течение
всего срока лечения
фузидиевой
кислотой
(см. также
раздел «Особенности
применения»).

Дети.

Исследования
взаимодействия
проводили только
при участии
взрослых.
Степень
взаимодействия
у детей
неизвестна.

Особенности
применения.

Влияние
на почки.

Протеинурия,
обнаруженная
в результате
анализа по
тест-полосками
и преимущественно
канальцевого
происхождения,
наблюдалась
у пациентов,
лечившихся высокими
дозами
розувастатина,
в том числе 40
мг, и в
большинстве
случаев была
временной
или
прерывистой.
Протеинурия
не была
предвестником
острой или
прогрессирующей
болезни
почек (см. раздел
«Побочные
реакции»).
Частота
сообщений о
серьезных
явлениях со
стороны
почек в
постмаркетинговых
исследованиях
выше при
применении дозы
40 мг. У
пациентов,
принимающих
препарат в
дозе 40 мг, в
ходе
наблюдения
следует
регулярно
проверять
функцию
почек.

Влияние
на скелетную
мускулатуру.

Нарушения
со стороны
скелетной
мускулатуры,
например
миалгия, миопатия
и редко
рабдомиолиз
наблюдались
у пациентов,
принимавших
розувастатин
в любых
дозах,
особенно
более 20 мг.
Единичные случаи
рабдомиолиза
отмечались
при применении
эзетимиба в
комбинации с
ингибиторами
ГМГ-КоА-редуктазы.
Нельзя
исключать возможность
фармакодинамического
взаимодействия
(см. раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»),
поэтому
такую
комбинацию
следует
применять с
осторожностью.

Как
и при
применении
других
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы,
частота
сообщений о
случаях
рабдомиолиза,
связанного с
применением
розувастатина,
в постмаркетинговый
период была
выше при дозе
40 мг. Имеются
сообщения о
редких
случаях
иммуноопосредованной
некротизирующей
миопатии, которая
клинически
проявляется
стойкой проксизмальной
мышечной
слабостью и
повышением
уровня сывороточной
креатинкиназы,
во время
лечения или
после
прекращения
лечения
статинами,
включая
розувастатин.
В таком
случае могут
потребоваться
дополнительные
нейромышечные
и
серологические
исследования,
лечение
иммуносупрессивными
препаратами.

Уровень
креатинкиназы.

Уровень
креатинкиназы
(КК) не
следует
измерять
после
значительных
физических
нагрузок или
при наличии
возможных альтернативных
причин
повышения КК,
которые могут
затруднять
интерпретацию
результатов.
Если
исходные
уровни КК
значительно
повышены (> 5
раз выше ВГН),
в течение 5−7 дней
необходимо
сделать
повторный
анализ, чтобы
подтвердить
результаты.
Если результаты
повторного
анализа
подтверждают,
что исходное
значение КК
более чем в 5
раз превышает
ВГН,
применение
препарата
начинать не
следует.

Перед
началом
лечения.

Розувастатин,
как и
остальные
ингибиторы
ГМГ-КоА-редуктазы,
следует с
осторожностью
назначать
пациентам со
склонностью
к
миопатии/рабдомиолизу.
К факторам
такого риска
относятся:

–
нарушение
функции
почек;

–
гипотиреоз;

–
наличие
в личном или
семейном
анамнезе наследственных
заболеваний
мышц;

–
наличие
в анамнезе
миотоксичности
на фоне
применения
других
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы
или фибратов;

–
злоупотребление
алкоголем;

–
возраст
> 70 лет;

–
ситуации,
которые
могут
привести к
повышению
уровня
препарата в
плазме крови (см. разделы
«Способ
применения и
дозы», «Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»
и
«Фармакокинетика»);

–
одновременное
применение
фибратов.

У
таких
пациентов
связанный с
лечением риск
нужно
оценивать,
сравнивая с
ожидаемой пользой;
также
рекомендуется
клинический мониторинг.
Если
исходные
уровни КК
значительно
повышены (> 5
раз выше ВГН),
лечение начинать
не следует.

В
период
лечения.

Пациентов
следует
попросить
немедленно
сообщать о
мышечной
боли,
слабости или
судорогах
неизвестной
этиологии,
особенно
если они сопровождаются
недомоганием
или лихорадкой.
У таких пациентов
нужно
измерять
уровни КК.
Применение
препарата
следует
прекратить,
если уровни
КК
значительно
повышены (> 5
раз выше ВГН)
или если
симптомы со
стороны мышц
тяжелые и
вызывают
ежедневный
дискомфорт
(даже если
уровни КК ≤ 5 ×
ВГН). В случае
исчезновения
симптомов и
нормализации
уровня КК к
норме можно
восстановить
терапию
розувастатином
или
альтернативным
ингибитором
ГМГ-КоА-редуктазы
в наименьшей
дозе и под
тщательным
наблюдением.
Регулярно
проверять
уровни КК в асимптомных
пациентов
нет
необходимости.
Очень редко сообщалось
о случаях
иммуноопосредованной
некротизирующей
миопатии (ИОНМ)
во время или
после
терапии
статинами, в
том числе
розувастатином.
Клиническими
проявлениями
ИОНМ являются
слабость
проксимальных
мышц и
повышение
уровня креатинкиназы
в сыворотке
крови, которые
сохраняется
даже после
отмены
статинов.

В
клинических
исследованиях
не было
получено
доказательств
повышенного
влияния на
скелетную
мускулатуру
у небольшого
количества
пациентов,
принимавших
розувастатин
и
сопутствующие
препараты.
Однако повышение
частоты
миозита и
миопатии
отмечалось у
пациентов,
принимавших другие
ингибиторы
ГМГ-КоА-редуктазы
вместе с
производными
фиброевой
кислоты, в
том числе
гемфиброзилом,
циклоспорином,
никотиновой
кислотой,
азольными
противогрибковыми
препаратами,
ингибиторами
протеазы и
макролидными
антибиотиками.
Гемфиброзил
повышает риск
миопатии при
одновременном
применении с
некоторыми
ингибиторами
ГМГ-КоА-редуктазы.
Поэтому
применять
розувастатин
в сочетании с
гемфиброзилом
не
рекомендуется.
Пользу
дальнейшего
изменения
уровня
липидов при
применении
розувастатина
в сочетании с
фибратами
или ниацином
нужно
тщательно
взвешивать
по сравнению
с
потенциальными
рисками,
связанными с
применением
таких комбинаций.
Доза 40 мг
противопоказана
при сопутствующем
применении
фибратов (см.
разделы
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»
и «Побочные
реакции»).

Розувастатин
не следует
назначать
совместно с
препаратами
фузидиевой
кислоты или в
течение 7
дней после
прекращения
лечения фузидиевой
кислотой.
Если
применение
фузидиевой
кислоты
считается
необходимым,
лечение
статинами
следует
прекратить
на время
всего срока
лечения фузидиевой
кислотой.
Сообщали о
рабдомиолизе
(включая
летальные
случаи) у
пациентов,
получавших
комбинацию
фузидиевой
кислоты и статинов
(см. раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).
Пациентам
следует
немедленно
обратиться
за
медицинской
помощью, если
они испытывают
мышечную
слабость,
боль или
слабость. Терапию
статинами
можно
восстанавливать
через 7 дней
после
последней
дозы
фузидиевой
кислоты. В
исключительных
случаях,
когда необходимо
длительное
применение
фузидиевой кислоты,
например, для
лечения
тяжелых
инфекций,
необходимость
одновременного
применения
розувастатина
и фузидиевой
кислоты небходимо
рассматривать
только в
каждом
конкретном случае
и под
тщательным
медицинским
наблюдением.

Розувастатин
не следует
применять
пациентам с
острыми, серьезными
состояниями,
свидетельствующими
о миопатии
или
возможности
развития почечной
недостаточности
вследствие
рабдомиолиза
(таких как
сепсис,
гипотензия,
значительное
хирургическое
вмешательство,
травма,
тяжелые
метаболические,
эндокринные
и
электролитные
расстройства
или
неконтролируемые
судороги).

Влияние
на печень.

Как
и другие
ингибиторы
ГМГ-КоА-редуктазы,
розувастатин
следует с
осторожностью
применять
пациентам,
злоупотребляющим
алкоголем и/или
имеющим в
анамнезе
заболевания
печени.

Рекомендуется
проверять
биохимические
показатели
функции
печени перед
началом
лечения и
через 3
месяца спустя.
Применение
розувастатина
следует прекратить
или уменьшить
дозу, если
уровень
трансаминаз
в сыворотке крови более чем в
три раза
превышает
верхнюю границу
нормы.
Частота
сообщений о
серьезных явлениях
со стороны
печени
(преимущественно
о повышении
уровня
трансаминаз
печени) в
пострегистрационный
период была
выше при
применении
дозы 40 мг.

У
пациентов с
вторичной
гиперхолестеринемией,
обусловленной
гипотиреозом
или нефротическим
синдромом,
следует
сначала вылечить
основную
болезнь,
прежде чем
начинать
терапию
розувастатином.

В
пострегистрационный
период
изредка сообщали о
летальных
или
нелетальных
случаях
печеночной
недостаточности
у пациентов, принимавших
статины, в
том числе
розувастатин.
Если на фоне
лечения
розувастатином
развивается
серьезное
поражение
печени с
клинической
симптоматикой
и/или
гипербилирубинемией
или желтухой,
следует
немедленно
прекратить
прием
препарата.
Если другие
причины не
обнаружены,
не следует
возобновлять
лечение
розувастатином.

Раса.

Исследования
фармакокинетики
свидетельствуют
о росте
экспозиции у
пациентов
монголоидной
расы
примерно
вдвое по
сравнению с
европейцами.
Для таких
пациентов
необходима
коррекция
дозы
розувастатина
(см. разделы
«Способ
применения и
дозы», «Противопоказания»
и
«Фармакокинетика»).
Для пациентов
монголоидной
расы
начальная
доза
розувастатина
должна быть 5
мг. Повышенная
концентрация
розувастатина
в плазме крови была
замечена у пациентов
монголоидной
расы (см. раздел
«Особенности
применения»
и «Фармакокинетика»).
Следует
принять во
внимание повышенную
системную
экспозицию
при лечении
пациентов
монголоидной
расы, у
которых
гиперхолестеринемия
не контролируется
адекватно
дозами до 20 мг.

Ингибиторы
протеазы.

Повышенная
системная
экспозиция розувастатина
наблюдалась
у лиц, принимавших
розувастатин
в сочетании с
различными
ингибиторами
протеазы в
сочетании с
ритонавиром.
Следует
обдумать как
пользу от
снижения
уровня липидов
при помощи
розувастатина
у пациентов с
ВИЧ, которые
получают
ингибиторы
протеазы, так
и возможность
повышения
концентраций
розувастатина
в плазме
крови в
начале
терапии и при
повышении
дозы розувастатина
у пациентов,
получающих
ингибиторы
протеазы.
Одновременное
применение
препарата с
ингибиторами
протеазы не
рекомендуется,
если доза
розувастатина
не
скорректирована
(см. раздел
«Способ
применения и
дозы» и
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

Непереносимость
лактозы.

Пациентам
с редкими
наследственными
проблемами
непереносимости
галактозы,
дефицитом
лактазы
Лаппа или
глюкозо-галактозной
мальабсорбцией
не следует
применять
этот
препарат.

Интерстициальная
болезнь
легких.

При
применении
некоторых
статинов,
особенно при
длительном
лечении,
сообщалось
об исключительных
случаях
интерстициальной
болезни
легких (см. раздел
«Побочные
реакции»). К
проявлениям
этой болезни
можно
отнести
одышку,
непродуктивный
кашель и
общее
ухудшение
состояния
(утомляемость,
снижение
массы тела и
лихорадка). В
случае
подозрения
на
интерстициальную
болезнь
легких
применение
статинов
следует
прекратить.

Сахарный
диабет.

Некоторые
факты
свидетельствуют,
что статины
повышают
уровень глюкозы
в крови и у
некоторых
пациентов,
которым
грозит высокий
риск
развития
диабета в
будущем,
могут вызывать
гипергликемию
такого
уровня, при
котором
необходимо
надлежащее
лечение диабета.
Эту угрозу,
однако,
превышает
снижение
риска
сосудистых
нарушений при
применении
статинов, и
поэтому она
не должна
быть
основанием
для
прекращения
терапии
статинами. За
пациентами
группы риска
(уровень
глюкозы
натощак 5,6−6,0
ммоль/л, ИМТ > 30
кг/м2,
повышенный
уровень
триглицеридов,
артериальная
гипертензия)
следует установить
как
клинический,
так и
биохимический
контроль
согласно
национальным
руководствам.

В
исследовании
JUPITER
зарегистрированная
общая
частота
сахарного
диабета
составила 2,8 % у
пациентов,
получавших
розувастатин и 2,3 % в
плацебо
преимущественно
у пациентов с
уровнем
глюкозы
натощак 5,6-6,9
ммоль/л. В клинических
исследованиях
было
показано, что
розувастатин
в качестве
монотерапии не
вызывает
снижения
базовой
концентрации
кортизола
плазмы крови
и не влияет
на резерв
надпочечников.
Необходима
осторожность
при
одновременном
применении
препаратов
розувастатина
и других
лекарственных
средств,
способных
снижать
уровни или
активность
эндогенных
стероидных
гормонов,
например
кетоконазола,
спиронолактона
и циметидина.

Дети.

Оценка
линейного
роста (рост),
массы тела,
ИМТ (индекса
массы тела) и
вторичных характеристик
полового
созревания
по Таннеру у
детей от 10 до 17
лет,
принимавших
розувастатин,
ограничена
периодом
продолжительностью
1 год. После 52
недель
исследуемого
лечения
никакого
влияния на
рост, массу
тела, ИМТ или
половое созревание
обнаружено
не было (см.
раздел «Фармакодинамика»).
Опыт
клинических
исследований
применения
препарата
детям и
подросткам
ограничен, и
долговременные
эффекты
применения
розувастатина
(> 1 год) на
половое
созревание
неизвестны.

В
клиническом
исследовании
у детей и
подростков,
принимавших
розувастатин
в течение 52 недель,
повышение
уровня КК > 10
раз выше ВГН
и симптомы со
стороны мышц
после
физической
нагрузки или
повышенной
физической
активности
наблюдались
чаще по
сравнению с таковыми
у взрослых
(см. раздел
«Побочные
реакции»).

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Розувастатин
противопоказан
в период беременности
и кормления
грудью.

Женщины
репродуктивного
возраста
должны
использовать
соответствующие
средства контрацепции.

Поскольку
холестерин и
другие
продукты биосинтеза
холестерина
играют
существенную
роль в
развитии
плода,
потенциальный
риск от
угнетения
ГМГ-КоА-редуктазы
превышает
пользу от
применения
препарата в
период
беременности.
Данные
исследований
на животных
по
токсическому
воздействию
на
репродуктивную
функцию
ограничены.
Если
пациентка
забеременеет
в период
применения
этого
препарата,
лечение
следует немедленно
прекратить.

Поскольку
другое
лекарственное
средство
этого класса
попадает в
грудное
молоко человека
и учитывая,
что
ингибиторы
ГМГ-КоА-редуктазы
могут
вызывать
серьезные
побочные реакции
у младенцев,
женщинам,
которые
нуждаются в
лечении
розувастатином,
следует рекомендовать
воздержаться
от кормления
грудью.
Данных о
проникновении
розувастатина
в грудное
молоко
человека нет
(см. раздел
«Противопоказания»).

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Исследований
влияния
розувастатина
на
способность
управлять
автомобилем
и работать с
механизмами
не проводили.
Однако,
учитывая
фармакодинамические
свойства
розувастатина,
маловероятно,
что препарат
будет
оказывать влияние
на такую
способность.
При управлении
автотранспортом
или работе с
другими
механизмами
следует учесть
возможность
головокружения
в период
лечения.

Способ
применения и
дозы.

Перед
началом
лечения
пациенту
следует назначить
стандартную
гипохолестеринемическую
диету,
которой он
должен
придерживаться
и во время
лечения. Дозу
следует подбирать
индивидуально,
в
зависимости
от цели терапии
и ответа
пациента на
лечение, в
соответствии
с
рекомендациями
текущих
общепринятых
руководств.

Розувастатин
можно
принимать в
любое время
дня,
независимо
от приема
пищи.

Таблетки
10 мг не могут
делиться на
части, поэтому
в случае
необходимости
назначения
розувастатина
в дозе 5 мг
необходимо
использовать
препараты
розувастатина
других
производителей,
с
возможностью
дозирования
по 5 мг.

Лечение
гиперхолестеринемии.

Рекомендованная
начальная
доза
составляет 5
или 10 мг
перорально 1
раз в сутки
как для пациентов,
которые ранее
не применяли
статины, так
и для переведенных
на препарат с
приема
другого
ингибитора
ГМГ-КоА-редуктазы.
При выборе
начальной
дозы следует
учитывать уровни
холестерина
у каждого
отдельного пациента
и риск
сердечно-сосудистых
нарушений в
будущем, а
также
вероятность
развития побочных
реакций. При
необходимости
повышать
дозу до
следующего
уровня можно
через 4
недели (см.
раздел
«Фармакодинамика»).
Учитывая то,
что на фоне
применения
препарата в
дозе 40 мг
нежелательные
реакции
возникают чаще,
чем при
меньших
дозах (см. раздел
«Побочные
реакции»),
окончательно
титровать
дозу до 40 мг
стоит только
пациентам с
тяжелой
гиперхолестеринемией
и высоким
риском
сердечно-сосудистых
нарушений (в
частности у
пациентов с
семейной
гиперхолестеринемией),
у которых не
удалось
достичь цели
лечения при
применении
дозы 20 мг и
которые
будут находиться
под
регулярным
наблюдением
(см. раздел
«Особенности
применения»).
В начале
приема препарата
в дозе 40 мг
рекомендуется
наблюдение
специалистами.

Предотвращение
нарушений со
стороны
сердечно-сосудистой
системы.

В
исследовании
снижения
риска
нарушений со
стороны
сердечно-сосудистой
системы
розувастатин
применяли в дозе
20 мг в сутки.

Пациенты
пожилого
возраста.

Рекомендованная
начальная
доза розувастатина
для пациентов
в возрасте > 70
лет
составляет 5
мг (см. раздел
«Особенности
применения»).
Другая коррекция
дозы в силу
возраста не
нужна.

Пациенты
с почечной
недостаточностью.

Пациентам
с легкими или
умеренными
нарушениями
функции
почек
коррекция
дозы не требуется.

Рекомендованная
начальная
доза
розувастатина
у пациентов с
умеренными
нарушениями
функции
почек
(клиренс
креатинина < 60
мл/мин)
составляет 5
мг. Доза 40 мг
противопоказана
пациентам с
умеренными
нарушениями
функции почек.
Применение
розувастатина
пациентам с
тяжелыми
нарушениями
функции
почек противопоказано
в любых дозах
(см. разделы
«Противопоказания»
и «Фармакокинетика»).

Пациенты
с
нарушениями
функции
печени.

У
пациентов с
нарушениями
функции
печени, которые
оценивались
в 7 или менее
баллов по
шкале Чайлд-Пью,
повышение
системной
экспозиции
розувастатина
не
наблюдалось.
Однако у лиц
с нарушениями
в 8 и 9 баллов по
шкале Чайлда−Пью системная
экспозиция
росла (см. раздел
«Фармакокинетика»).
У таких
пациентов
целесообразна
оценка
функции
почек (см. раздел
«Особенности
применения»).
Опыт
применения
розувастатина
пациентами,
набравшие
более 9
баллов по
шкале Чайлда−Пью,
отсутствует.
Розувастатин
противопоказан
пациентам с
активными
заболеваниями
печени (см. раздел
«Противопоказания»).

Раса.

У
пациентов
монголоидной
расы
наблюдалась
повышенная
системная
экспозиция
розувастатина
(см. разделы
«Противопоказания»,
«Особенности
применения»
и
«Фармакокинетика»).
Рекомендованная
начальная
доза для
пациентов монголоидной
расы
составляет 5
мг; доза 40 мг
таким
пациентам противопоказана.

Генетический
полиморфизм.

Определенные
типы
генетического
полиморфизма
могут
приводить к
повышению
экспозиции
розувастатина
(см. раздел
«Фармакокинетика»).
Пациентам с
известным
наличием
таких типов
полиморфизма
рекомендуется
применять
меньшую суточную
дозу
розувастатина.

Пациенты
со
склонностью
к развитию
миопатии.

Рекомендованная
начальная
доза розувастатина
для
пациентов с
факторами
риска развития
миопатии
составляет 5
мг (см. раздел «Особенности
применения»).

Доза
40 мг
противопоказана
некоторым из
таких
пациентов
(см. раздел «Противопоказания»).

Одновременное
применение.

Розувастатин
является
субстратом
различных
транспортных
белков
(например
ОАТР1В1 и BCRP).
Риск
миопатии (в
том числе
рабдомиолиза)
возрастает
при одновременном
применении
розувастатина
с
определенными
лекарственными
средствами,
которые
могут
повышать
концентрацию
розувастатина
в плазме
крови
вследствие
взаимодействия
с этими транспортными
белками
(например
циклоспорином
и
определенными
ингибиторами
протеазы, в
том числе комбинациями
ритонавира с
атазанавиром,
лопинавиром
и/или
типранавиром;
см. разделы
«Особенности
применения»
и «Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).
По
возможности
следует
рассмотреть
применение
альтернативных
лекарственных
средств и в
случае
необходимости
временно
прервать
терапию
розувастатином.
Если
сопутствующего
применения
этих
лекарственных
средств с
розувастатином
избежать
невозможно,
следует тщательно
взвесить
пользу и риск
сопутствующего
применения и
соответствующим
образом
откорректировать
дозу
розувастатина
(см. раздел
«Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий»).

Дети.

Применение
препарата детям
должен
проводить
только
специалист.

Применяют
детям и
подросткам
от 10 до 17 лет
(мальчики на
стадии
развития II и
выше по
Таннеру и
девушки, у
которых
менструации
начались не менее
года назад).

Обычная
начальная
суточная
доза
розувастатина
для детей и
подростков с
гетерозиготной
семейной
гиперхолестеринемией
составляет 5 мг
в сутки.
Розувастатин
обычно
следует  принимать
перорально в
дозах от 5 мг
до 20 мг 1 раз в
сутки. Повышать
дозу следует
в
соответствии
с
индивидуальным
ответом
ребенка на
лечение и
переносимостью
препарата,
следуя рекомендациям
по лечению
детей (см. раздел
«Особенности
применения»).
Перед началом
терапии
розувастатином
детям и подросткам
следует
назначить
стандартную
гипохолестеринемическую
диету,
которую
пациенты
должны
соблюдать и
во время лечения.
Безопасность
и
эффективность
розувастатина
в дозах более
20 мг в этой
популяции не
исследовались.

Дети
до 10 лет.

Опыт
лечения
детей до 10 лет
ограничен
применением розувастатина
небольшому
количеству
пациентов (от
8 до 10 лет) с
гомозиготной
семейной
гиперхолестеринемией.
Таким
образом,
розувастатин
не рекомендуется
применять
детям до 10 лет.

Передозировка.

Специфического
лечения
передозировки
нет. В случае
передозировки
пациента
следует
лечить
симптоматично
и при
необходимости
провести
поддерживающие
мероприятия.
Нужно
контролировать
функции
печени и уровень
КК.
Эффективность
гемодиализа
маловероятна.

Побочные
реакции.

Нежелательные
явления, которые
отмечаются
при
применении
розувастатина,
обычно
легкие и
временные.

В
таблице 3
представлен
профиль
нежелательных
реакций на
розувастатин
по данным клинических
исследований
и большого
опыта
послерегистрационного
применения.
Нежелательные
реакции
классифицированы
по частоте и
системно-органным
классам (СОК).

По
частоте
побочные
реакции
распределены
следующим
образом:
частые (≥1/100 и <1/10),
нечастые (≥1/1000 и
<1/100), редкие (≥1/10000 и
<1/1000), очень
редкие (<1/10000),
неизвестной
частоты
(невозможно
оценить по
имеющимся
данным).

Нежелательные
реакции по
данным
клинических
исследований
и опыта

пострегистрационного
применения
розувастатина

Таблица
3

Системно-органный
класс

Частые

Нечастые

Редкие

Очень
редкие

Частота
неизвестна

Со стороны
крови и
лимфатической
системы

Тромбоцито-пения

Со стороны
иммунной
системы

Реакции
гиперчувст-вительности,
в том числе
ангионевро-тический
отек

Эндокринные
расстройства

Сахарный
диабет1

Психические
расстройства

Депрессия

Со стороны
нервной
системы

Головная
боль,
головокру-жение

Полинейропатия,
потеря
памяти

Периферическая
нейропатия,

расстройства
сна (в том
числе
бессонница
и ночные
кошмары)

Со стороны органов
дыхания,
грудной
клетки и
средостения

Кашель,
одышка

Со стороны
желудочно-кишечного
тракта

Запор,
тошнота,

абдоми-нальная
боль

Панкреатит

Диарея

Со стороны
гепатобилиар-ной
системы

Повышение
уровня
печеночных
трансаминаз

Желтуха,
гепатит

Со стороны
кожи и
подкожной
клетчатки

Зуд,
сыпь,
крапивница

Синдром
Стивенса–Джонсона

Со стороны
скелетной
мускулатуры
и соединительной
ткани

Миалгия

Миопатия
(в том числе
миозит),
рабдомиолиз

Артралгия

Нарушения
со стороны
сухожилий,
иногда осложненные
разрывами,

иммуноопосре-дованная
некротизирую-щая
миопатия

Со стороны
почек и
мочевыдели-

тельной
системы

Гематурия

Со стороны
репродуктивной
системы и
молочных
желез

Гинекомастия

Общие
нарушения и
состояние
места
введения

Астения

Отек

1
Частота
зависит от
наличия
факторов
риска
(уровень
глюкозы
натощак ≥ 5,6
ммоль/л,
ИМТ > 30 кг/м2,
повышенные
уровни
триглицеридов,
артериальная
гипертензия
в анамнезе).

Как
и при
применении
других
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы,
частота
нежелательных
реакций
имеет
тенденцию
зависеть от дозы.

Влияние
на почки.

Протеинурия,
обнаруженная
в результате
анализа по
тест-полосками
и
преимущественно
канальцевого
происхождения,
наблюдалась
у пациентов,
принимавших
розувастатин.
Изменения
содержания
белка в моче
от нуля или
следов до
значения «++»
или более
наблюдались
у < 1 %
пациентов в
некоторых
временных
точках в ходе
применения
розувастатина
в дозах 10 и 20 мг и
у примерно 3 % − при дозе 40 мг.
Небольшое
увеличение
частоты
изменения
содержания
белка от нуля
или следов до
значения «+»
наблюдалось
при дозе 20 мг. В
большинстве
случаев
протеинурия
уменьшалась
или исчезала
спонтанно
при продолжении
терапии. По
данным
клинических
исследований
и
постмаркетинговых
наблюдений
на данное
время не
обнаружено
причинно-следственной
связи между
протеинурией
и острым или
прогрессирующим
заболеванием
почек.

На
фоне
применения
розувастатина
отмечены
случаи
гематурии; по
данным
клинических
исследований
частота ее
мала.

Влияние
на скелетную
мускулатуру.

Поражение
скелетной мускулатуры,
такие как
миалгия,
миопатия (в том
числе миозит)
и изредка
рабдомиолиз
с острой
почечной
недостаточностью
или без нее,
были
отмечены при
применении
любых доз розувастатина,
особенно при
дозах > 20 мг.

У
пациентов,
принимавших
розувастатин,
наблюдалось
дозозависимое
увеличение
уровней КК; в
большинстве
случаев
явление было
слабым,
асимптомным
и временным.
Если уровни
КК повышенны
(> 5 раз выше ВГН),
лечение
следует
прекратить
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Влияние
на печень.

Как
и при применении
других
ингибиторов
ГМГ-КоА-редуктазы,
у небольшого
количества
пациентов, принимавших
розувастатин,
отмечалось
дозозависимое
повышение
уровня
трансаминаз;
в
большинстве
случаев
явление было
слабым,
асимптомным
и временным.
При
применении
розувастатина
также
отмечалось
повышение
уровня HbA1c.

На
фоне
применения
некоторых
статинов отмечались
такие
побочные
эффекты:

Расстройство
половой
функции.

Отдельные
случаи
интерстициальной
болезни
легких,
особенно при
длительном
применении
(см. раздел
«Особенности
применения»).

Частота
сообщений о
рабдомиолизе,
серьезные
нарушения со
стороны
почек и
печени (преимущественно
повышение
активности
печеночных
трансаминаз)
больше при
применении
препарата в
дозе 40 мг.

В
процессе
пострегистрационного
применения
розувастатина
идентифицировано
такую
нежелательную
реакцию, как
летальная и
нелетальная
печеночная
недостаточность.
Поскольку об
этой реакции
сообщали
спонтанно из
популяции
неопределенного
количества,
невозможно
достоверно
оценить ее
частоту или
установить
наличие
причинно-следственной
связи с
применением
розувастатина.

Изредка
в
пострегистрационный
период сообщалось
о нарушениях
когнитивных
функций
(например
ухудшение
памяти,
забывчивость,
амнезия,
спутанность
сознания),
которые ассоциируются
с применением
статинов. О
таких
когнитивных
проблемах
сообщалось в
связи со
всеми
статинами.
Явления, о
которых
говорится в
сообщениях,
обычно носят
легкий
характер и
проходят
после отмены
статинов, а
также имеют
разное время
до появления
симптомов (от
1 дня до годов)
и до исчезновения
симптомов
(медиана − 3
недели).

Дети.

Повышение
уровня
креатинкиназы > 10 раз
выше верхней
границы
нормы и
симптомы со
стороны мышц
после
физической
нагрузки или
повышенной
физической
активности
наблюдались
чаще
в 52-недельном
клиническом
исследовании с
участием
детей и
подростков по
сравнению со
взрослыми (см. раздел
«Особенности
применения»).
Однако профиль
безопасности
розувастатина
у детей и
подростков
был подобным
таковому у взрослых.

Срок
годности. 2
года от даты
изготовления.

Условия
хранения.

В
оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 ºC.

Хранить
в
недоступном
для детей
месте.

Упаковка.

По 10
таблеток в
блистере; по 3
блистера в
пачке.

Категория
отпуска.
По рецепту.

Производитель. Биофарм
Лтд.

Местонахождение
производителя
и адрес
места
осуществления
его
деятельности.

Ул.
Валбжиска, 13, 60-198
Познань,
Польша.