ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського засобу

БРУСТАН

(BRUSTAN)

Склад:

діючі речовини: 1
таблетка, вкрита плівковою оболонкою, містить ібупрофену 400 мг, парацетамолу
325 мг;

допоміжні
речовини: кальцію гідрофосфат, крохмаль кукурудзяний, повідон, тальк, гіпромелоза,
титану діоксид (Е 171), барвник жовтий захід FCF (Е 110), макрогол 6000,
пропіленгліколь, натрію лаурилсульфат, шелак, заліза оксид чорний (Е 172).

Лікарська
форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні властивості: таблетки оранжевого кольору,
овальної форми, вкриті оболонкою, з одного боку таблетки є позначення «RANBAXY»
чорним харчовим чорнилом.

Фармакотерапевтична група. Нестероїдні протизапальні та протиревматичні засоби.

Код АТХ М01А E51.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Ібупрофен чинить протизапальну
дію.

Парацетамол –
аналгетичний засіб, що зменшує біль, запобігаючи сенсибілізації нервових
закінчень через пригнічення синтезу простагландину Е. Комбінація ібупрофену і
парацетамолу чинить потужну аналгетичну дію.

Фармакокінетика.

Обидва активні компоненти Брустану не впливають на
фармакокінетику один одного, добре всмоктуються після прийому внутрішньо. Рівні
зв’язування з білками плазми крові дуже високі. Період напіввиведення
парацетамолу становить 2-2,5 години, ібупрофену – 2,7-3,5 години. Обидва
компоненти метаболізуються головним чином у печінці. Виводяться з організму переважно
з сечею, незначна кількість – з жовчю.

Клінічні характеристики.

Показання.

Для полегшення стану при гарячці та помірному болю,
асоційованому із запальними процесами.

Протипоказання.

§  Підвищена чутливість до
будь-якого компонента препарату.

§  Наявність в анамнезі бронхоспазму, бронхіальної
астми, риніту або висипань на шкірі, пов’язаних із застосуванням
ацетилсаліцилової кислоти або інших нестероїдних протизапальних засобів.

§  Наявність в анамнезі
шлунково-кишкових кровотеч або перфорації після застосування нестероїдних
протизапальних засобів (НПЗЗ).

§  Виразкова хвороба шлунка
та дванадцятипалої кишки/кровотеча на даний час або в анамнезі (два і більше
чітких епізодів загострення виразкової хвороби чи кровотечі).

§  Тяжка ниркова, серцева
або печінкова недостатність.

§  Уроджена
гіпербілірубінемія.

§  Дефіцит
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

§  Алкоголізм.

§  Захворювання крові,
синдром Жильбера, виражена анемія, лейкопенія.

§  Одночасне застосування
препарату з іншими НПЗЗ, включаючи
селективні інгібітори циклооксигенази-2 (ЦОГ-2).

§  Застосування у період вагітності або годування груддю.

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Препарати, що містять ібупрофен та парацетамол,
слід застосовувати з обережністю одночасно з:

кортикостероїдами: підвищений ризик
шлунково-кишкової кровотечі або ульцерації;

антигіпертензивними
та діуретичними засобами: нестероїдні протизапальні засоби можуть зменшити
лікувальний ефект цих препаратів;

антитромбоцитарними
та селективними інгібіторами серотоніну: може підвищуватися ризик
шлунково-кишкової кровотечі;

серцевими
глікозидами: НПЗЗ можуть загострити серцеву недостатність, підвищують рівень глікозидів
у плазмі крові;

антикоагулянтами: НПЗЗ можуть посилити дію
антикоагулянтів, наприклад варфарину, з підвищенням ризику кровотечі.
Періодичний прийом не має значного ефекту;

літієм та
метотрексатом: існують докази потенційного підвищення рівня літію та метотрексату у
плазмі крові;

барбітуратами: зменшують
жарознижувальний ефект препаратів, що містять ібупрофен та парацетамол;

зидовудином: існують докази
підвищення ризику появи гемартрозу та гематоми у ВІЛ-інфікованих пацієнтів при
супутньому лікуванні зидовудином та ібупрофеном;

циклоспорином: підвищення нефротоксичності;

міфепристоном: НПЗЗ слід застосовувати не раніше ніж через 8-12
діб після застосування міфепристону, оскільки вони знижують його ефективність;

такролімусом: можливе підвищення  ризику нефротоксичності при одночасному
застосуванні НПЗЗ та такролімусу;

хінолоновими
антибіотиками: одночасне застосування НПЗЗ та хінолонових антибіотиків може підвищити
ризик виникнення судом.

Пробенецид
та сульфінпіразон

При одночасному
застосуванні з лікарськими засобами, які містять пробенецид або сульфінпіразон,
виведення ібупрофену з організму може уповільнюватись.

Інгібітори
АПФ, бета-блокатори та антагоністи рецепторів ангіотензину II

НПЗЗ можуть пригнічувати дію антигіпертензивних препаратів. У деяких
пацієнтів з порушенням функції нирок (наприклад у пацієнтів зі зневодненням або
у пацієнтів літнього віку з ослабленою функцією нирок) одночасне застосування
інігібіторів АПФ, бета-блокаторів або антагоністів
ангіотензину ІІ може призводити до подальшого погіршення функції нирок,
включаючи можливу гостру ниркову недостатність, що зазвичай має оборотний
характер. Тому такі комбінації слід призначати з обережністю, особливо
пацієнтам літнього віку. У разі застосування таких комбінацій слід провести
адекватну гідратацію пацієнта та розглянути питання про проведення моніторингу
функції нирок на початку лікування, а також з певною періодичністю надалі.

Калійзберігаючі
діуретики

Одночасне
застосування ібупрофену та калійзберігаючих діуретиків може спричинити
гіперкаліємію (рекомендується контролювати рівень калію в сироватці крові).

Сульфонілсечовина

Результати
клінічних досліджень демонструють наявність взаємодії між нестероїдними
протизапальними засобами та протидіабетичними препаратами (сульфонілсечовина).
Незважаючи на те, що взаємодія між ібупрофеном та сульфонілсечовиною на даний
час не описана, під час супутньої терапії рекомендується контролювати рівень
глюкози в крові.

Слід уникати одночасного
застосування препаратів, що містять ібупрофен та парацетамол, з ацетилсаліциловою кислотою, якщо менша доза ацетилсаліцилової
кислоти (не більше 75 мг на добу) не була призначена лікарем, та з іншими НПЗЗ, включаючи селективні
інгібітори циклооксигенази-2 (ЦОГ-2), оскільки це може підвищити ризик виникнення побічних ефектів.

Слід уникати одночасного
застосування препаратів, що містять ібупрофен та парацетамол, з алкоголем.

Швидкість всмоктування парацетамолу може
збільшуватися при застосуванні метоклопраміду та домперидону і зменшуватися при
застосуванні холестираміну.

Протисудомні препарати (включаючи фенітоїн,
барбітурати, карбамазепін), що стимулюють активність мікросомальних ферментів
печінки, можуть посилювати токсичний вплив парацетамолу на печінку внаслідок
підвищення ступеня перетворення препарату на гепатотоксичні метаболіти. При
одночасному застосуванні парацетамолу з гепатотоксичними засобами збільшується
токсичний вплив препаратів на печінку.

Слід бути
обережними при одночасному застосуванні парацетамолу з флуклоксациліном,
оскільки одночасний прийом асоціюється з метаболічним з високим аніонним проміжком (high
anion gap metabolic acidosis (HAGMA)), як наслідком піроглутамінового
ацидозу, особливо у пацієнтів з факторами ризику (див. розділ «Особливості
застосування»).

Особливості застосування.

Побічні
ефекти застосування ібупрофену та всієї групи НПЗЗ в цілому можна зменшити
шляхом застосування мінімальної ефективної дози, потрібної для лікування
симптомів, протягом найкоротшого періоду часу.

Необхідно
дотримуватися обережності при лікуванні пацієнтів:

·
із системним червоним вовчаком та
змішаним захворюванням сполучної тканини – підвищений ризик асептичного
менінгіту (див. розділ «Побічні реакції»);

·
із вродженим порушенням
метаболізму порфірину (наприклад гостра інтермітуюча порфірія);

·
із захворюваннями
шлунково-кишкового тракту та хронічними запальними захворюваннями кишечнику
(виразковий коліт, хвороба Крона) (див. розділ «Побічні реакції»);

·
з артеріальною гіпертензією
та (або) серцевою недостатністю (див. розділи «Протипоказання» та «Побічні
реакції»);

·
з порушенням функції нирок,
оскільки функція нирок може погіршитися (див. розділи «Протипоказання» та
«Побічні реакції»);

·
з порушенням функції печінки
(див. розділи «Протипоказання» та «Побічні реакції»);

·
після великих оперативних
втручань;

·
з алергічними реакціями на інші
речовини, оскільки вони також мають підвищений ризик реакцій гіперчутливості
при застосуванні лікарського засобу;

·
які страждають від сінної
лихоманки, поліпів носа, хронічних обструктивних респіраторних захворювань або
мають алергічні захворювання в анамнезі, оскільки в них підвищений ризик
алергічних реакцій. У них можуть виникати напади астми (так звана анальгетична
астма), набряк Квінке або кропив’янка.

Пацієнти літнього віку

У
пацієнтів літнього віку спостерігається підвищена частота побічних реакцій на
НПЗЗ, особливо шлунково-кишкових кровотеч та перфорацій, які можуть бути
летальними.

Вплив на органи дихання

У пацієнтів,
які страждають на бронхіальну астму або алергічні захворювання або мають ці
захворювання в анамнезі, може виникнути бронхоспазм.

Інші НПЗЗ

Одночасне застосування ібупрофену з іншими НПЗЗ, включаючи селективні
інгібітори циклооксигенази-2, підвищує ризик розвитку побічних реакцій, тому
його слід уникати.

Системний червоний вовчак і змішані захворювання сполучної тканини

З
обережністю слід застосовувати ібупрофен при проявах системного червоного
вовчака та змішаних захворюваннях сполучної тканини через підвищений ризик
виникнення асептичного менінгіту.

Метаболізм порфірину

Слід дотримуватися
обережності пацієнтам з вродженим розладом метаболізму порфірину (наприклад,
гостра переміжна порфірія).

Вплив
на серцево-судинну та цереброваскулярну систему

Пацієнтам
з артеріальною гіпертензією та/або серцевою недостатністю в анамнезі слід з
обережністю починати лікування (необхідна консультація лікаря), оскільки при
терапії ібупрофеном, як і іншими НПЗЗ, повідомляли про випадки затримки рідини,
артеріальної гіпертензії та набряків.

Можливий
розвиток ниркового тубулярного ацидозу та гіпокаліємії після гострого
передозування та у пацієнтів, які застосовують високі дози ібупрофену протягом
тривалого періоду (зазвичай довше 4 тижнів), включаючи дози, що перевищують рекомендовану
добову дозу.

Дані
клінічних досліджень та епідеміологічні дані свідчать, що застосування
ібупрофену, особливо у високих дозах (2400 мг на добу), може бути пов’язане з
дещо підвищеним ризиком артеріальних тромботичних ускладнень (наприклад інфаркту
міокарда або інсульту). Загалом епідеміологічні дослідження не припускають, що
низька доза ібупрофену (наприклад ≤ 1200 мг на добу) може призвести до
підвищення ризику артеріальних тромботичних ускладнень.

Пацієнтів з
неконтрольованою артеріальною гіпертензією, застійною серцевою недостатністю
(клас ІІ–ІІІ за класифікацію NYHA), діагностованою ішемічною хворобою серця,
захворюванням периферичних артерій та/або цереброваскулярними захворюваннями
слід лікувати ібупрофеном тільки після ретельної оцінки клінічної картини. Слід
уникати високих доз (2400 мг на добу).

Також
слід ретельно оцінювати клінічну картину перед початком довготривалого
лікування пацієнтів з факторами ризику серцево-судинних ускладнень (наприклад
артеріальна гіпертензія, гіперліпідемія, цукровий діабет, паління), особливо
якщо необхідні високі дози ібупрофену (2400 мг на добу).

Повідомлялося про випадки
синдрому Коуніса у пацієнтів, які отримували лікування лікарським засобом Брустан.
Синдром Коуніса визначається як серцево-судинні симптоми, спричинені алергічною
реакцією або реакцією гіперчутливості, пов’язаною зі звуженням коронарних
артерій, що потенційно може призвести до інфаркту міокарда.

Вплив
на нирки

Слід
з обережністю застосовувати ібупрофен пацієнтам з порушенням функції нирок,
оскільки функція нирок може погіршитися.

Вплив
на печінку

Можливе
порушення функції печінки.

Хірургічні втручання

Слід дотримуватися
обережності безпосередньо після обширних хірургічних втручань.

Вплив на фертильність у жінок

Існують
обмежені дані, що лікарські засоби, які пригнічують синтез
циклооксигенази/простагландину, при довготривалому застосуванні  (стосується дози

2400 мг протягом доби, а також тривалості лікування понад 10 днів) можуть
погіршити фертильність у жінок, впливаючи на овуляцію. Цей процес є оборотним
після припинення лікування.

Вплив на шлунково-кишкову систему
(ШКТ)

НПЗЗ слід
з обережністю застосовувати пацієнтам зі шлунково-кишковими   захворюваннями в анамнезі (виразковий коліт,
хвороба Крона), оскільки ці стани можуть загострюватися. Існують повідомлення
про випадки шлунково-кишкової кровотечі, перфорації, виразки, можливо летальні,
що виникали на будь-якому етапі лікування НПЗЗ, незалежно від наявності
попереджувальних симптомів або наявності тяжких розладів з боку шлунково-кишкового
тракту в анамнезі.

Ризик шлунково-кишкової
кровотечі, перфорації, виразки підвищується при збільшенні доз НПЗЗ, у пацієнтів з виразкою в
анамнезі, особливо ускладненою кровотечею або перфорацією, та у пацієнтів
літнього віку. Таким пацієнтам необхідно розпочинати лікування з мінімальних
доз. Для таких пацієнтів, а також для осіб, яким необхідне одночасне
застосування низьких доз ацетилсаліцилової кислоти або інших лікарських
засобів, що можуть підвищити ризик для ШКТ, слід розглянути необхідність комбінованої
терапії протекторними препаратами (наприклад, мізопростолом або інгібіторами
протонної помпи).

Пацієнтам з наявними
шлунково-кишковими розладами в анамнезі, передусім пацієнтам літнього віку,
слід повідомляти про будь-які незвичайні симптоми з боку шлунково-кишкового
тракту (особливо про шлунково-кишкову кровотечу), зокрема на початку лікування.

Слід дотримуватись обережності
при лікуванні пацієнтів, які отримують супутні препарати, що можуть підвищити
ризик утворення виразок або кровотечі, такі як пероральні кортикостероїди,
антикоагулянти (наприклад варфарин), селективні інгібітори зворотного
захоплення серотоніну або антитромбоцитарні засоби (наприклад аспірин).

У разі шлунково-кишкової
кровотечі або виразки у пацієнтів, які отримують ібупрофен, лікування  слід негайно припинити.

Важкі шкірні реакції

Тяжкі
шкірні побічні реакції (ТШПР), включаючи ексфоліативний дерматит, мультиформну
еритему, синдром Стівенса – Джонсона, токсичний епідермальний
некроліз, індуковану лікарськими засобами еозинофілію із системними симптомами
(DRESS-синдром) та гострий генералізований екзантематозний пустульоз (ГГЕП), які можуть становити загрозу для життя або
призвести до летального наслідку, були зареєстровані при  застосуванні ібупрофену (див. розділ «Побічні
реакції»). Більшість таких реакцій виникали впродовж першого місяця лікування.
При появі ознак та симптомів, що вказують на ці реакції, слід негайно припинити
використання ібупрофену та розглянути можливість альтернативного лікування (у
разі необхідності).

У
виняткових випадках вітряна віспа може спричинити тяжкі інфекційні ускладнення
з боку шкіри та м’яких тканин. На цей час не можна виключати вплив НПЗЗ на
погіршення цих інфекцій, тому рекомендується уникати застосування ібупрофену у
випадку вітряної віспи.

Алергія

Слід дотримуватися
обережності у пацієнтів, які мають алергічні реакції на інші речовини, оскільки
у таких пацієнтів також існує підвищений ризик розвитку реакцій підвищеної
чутливості при застосуванні ібупрофену.

У пацієнтів, які
страждають на сінну лихоманку, носові поліпи, хронічні обструктивні
захворювання дихальних шляхів, мають алергічні захворювання в анамнезі, існує
підвищений ризик виникнення алергічних реакцій, що можуть проявлятися нападами
астми (так звана аналгетична астма), набряком Квінке або кропив’янкою.

Маскування симптомів основних інфекцій.

Як і інші НПЗЗ, ібупрофен може замаскувати симптоми
інфекційного захворювання, що може призвести до затримки початку відповідного
лікування і тим самим ускладнити перебіг захворювання. Це спостерігалось при
бактеріальній позагоспітальній пневмонії та бактеріальних ускладненнях вітряної
віспи. Коли ібупрофен застосовують при підвищенні температури тіла або для
полегшення болю при інфекції, рекомендується проводити моніторинг інфекційного
захворювання. В умовах лікування поза медичним закладом пацієнт повинен
звернутися до лікаря, якщо симптоми зберігаються або посилюються.

Повідомлялося про випадки
метаболічного ацидозу з високим аніонним проміжком (high anion gap metabolic
acidosis (HAGMA)) як
наслідку піроглутамінового ацидозу у пацієнтів з тяжкими захворюваннями, такими як тяжка ниркова
недостатність та сепсис, або у пацієнтів з недостатнім
харчуванням чи іншими джерелами дефіциту глутатіону (наприклад, хронічний
алкоголізм), які лікувалися
парацетамолом у терапевтичній дозі протягом тривалого періоду або комбінацією
парацетамолу та флуклоксациліну.  Якщо є підозра на HAGMA як наслідок піроглутамінового ацидозу, рекомендується негайно припинити застосування парацетамолу
та проводити ретельний моніторинг стану пацієнта. Вимірювання рівня 5-оксопроліну в сечі може
бути корисним для ідентифікації піроглутамінового ацидозу як основної причини
HAGMA у пацієнтів з множинними факторами ризику.

Допоміжні речовини

Цей лікарський засіб
містить сорбіт. Пацієнтам,
які мають рідкісну спадкову форму непереносимості фруктози, синдром
мальабсорбції глюкози та галактози, а також недостатність ферментів сахарази
або ізомальтази, не слід приймати цей лікарський засіб.

Цей
лікарський засіб містить менше 1 ммоль (39 мг)/дозу калію, тобто практично
вільний від калію.

Інше

Дуже рідко спостерігаються тяжкі гострі реакції
гіперчутливості (наприклад анафілактичний шок). При перших ознаках реакції
гіперчутливості після застосування препарату Ібупрофентерапію необхідно припинити. У таких випадках
необхідно проводити як симптоматичну, так і спеціалізовану терапію.

Ібупрофен може тимчасово пригнічувати функцію
тромбоцитів (впливати на агрегацію тромбоцитів). Тому рекомендується ретельно
стежити за станом пацієнтів з порушеннями згортання крові.

При довготривалому застосуванні препарату Ібупрофеннеобхідно регулярно перевіряти
показники функції печінки та нирок, а також перевіряти картину крові.

Довготривале застосування будь-яких знеболювальних
засобів для лікування головного болю може погіршити цей стан. При підозрі або
підтвердженні цієї ситуації слід звернутися до лікаря та відмінити лікування.
Слід припускати діагноз головного болю, зумовленого надмірним застосуванням
лікарського засобу, у пацієнтів, які страждають на часті або щоденні головні
болі, незважаючи на (або через) регулярне застосування лікарських засобів проти
головного болю.

Звичне застосування знеболювальних лікарських засобів,
особливо комбінації кількох знеболювальних, може призвести до стійкого
порушення функції нирок з ризиком ниркової недостатності (аналгетична
нефропатія). Цей ризик може бути підвищений через втрату солей та зневоднення.

При застосуванні НПЗЗ на тлі одночасного вживання
алкоголю може підвищитися ризик небажаних ефектів, пов’язаних з діючою
речовиною, особливо з боку ШКТ або центральної нервової системи (ЦНС).

Існує ризик порушення функції нирок у підлітків зі
зневодненням.

Застосування у період вагітності або годування груддю.

Пригнічення синтезу
простагландинів може негативно впливати на вагітність та/або розвиток
ембріона/плода. Дані епідеміологічних досліджень вказують на підвищений ризик
викидня, вроджених вад серця та гастрошизису після застосування інгібіторів
синтезу простагландинів на ранній стадії вагітності. Абсолютний ризик
серцево-судинних вад збільшувався з 1 % до приблизно 1,5 %. Вважається, що
ризик підвищується зі збільшенням дози та тривалості терапії.

Починаючи з 20-го тижня
вагітності, застосування ібупрофену може спричинити олігогідрамніон внаслідок
дисфункції нирок плода. Ця патологія може виникнути невдовзі після початку
лікування і зазвичай є оборотною після припинення лікування. Крім того, є
повідомлення про звуження артеріальної протоки після лікування у другому
триместрі вагітності, яке у більшості
випадків зникало після припинення лікування.

Може бути доцільним
допологовий моніторинг щодо олігогідрамніону та звуження артеріальної протоки
після впливу ібупрофену протягом декількох днів, починаючи з 20-го гестаційного
тижня. Застосування лікарського засобу ібупрофен слід припинити, якщо виявлено
олігогідрамніон або звуження артеріальної протоки.

Протягом ІІІ триместру
вагітності всі інгібітори синтезу простагландину можуть становити  такі
ризики:

для плода:
кардіопульмонарна токсичність (передчасне звуження/ закриття артеріальної
протоки та легенева гіпертензія); ниркова дисфункція (див. вище);

для матері та
новонародженого, наприкінці вагітності: можливе збільшення часу кровотечі,
антитромбоцитарний ефект, який може розвинутися навіть при дуже низьких дозах;
пригнічення скорочень матки, що призводить до затримки або збільшення
тривалості пологів. Тому ібупрофен протипоказаний протягом ІІІ триместру
вагітності. (див. розділ «Протипоказання»).

В
обмежених дослідженнях ібупрофен був виявлений у грудному молоці у дуже низькій
концентрації, тому малоймовірно, щоб він міг негативно вплинути на немовля, яке
годують груддю. Застосування Брустану у період вагітності або годування
груддю протипоказане.

Фертильність.

Застосування
ібупрофену може вплинути на жіночу фертильність. Цей ефект є оборотним при
відміні лікування. Тому застосування ібупрофену не рекомендується жінкам, яким
складно завагітніти.

Здатність впливати на швидкість
реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами.

Пацієнтам,
які відчувають запаморочення, сонливість, вертиго або порушення зору в той час,
як вони приймають ібупрофен, необхідно уникати керування автотранспортом або
роботи з механізмами. Одноразове введення або короткий термін застосування
ібупрофену зазвичай не потребує будь-яких спеціальних запобіжних заходів. Це
переважно стосується одночасного застосування препарату з алкоголем.

За умови застосування
згідно з рекомендованими дозами та тривалістю лікування препарат не впливає на
швидкість реакції при керуванні автотранспортом або роботі з іншими
механізмами.

Спосіб застосування та дози.

Препарат призначений для перорального застосування.
Таблетку приймати не розжовуючи, запивати склянкою води, під час або після їди.

Рекомендована доза для дорослих та дітей від 16
років – 1 таблетка 3 рази на добу. Слід приймати не більше 3 таблеток на добу.
Якщо при застосуванні рекомендованих доз стан пацієнта не покращується, необхідно
звернутись до лікаря.

Термін лікування встановлює лікар індивідуально.

Діти.

Брустан не застосовувати дітям віком до 16 років.

Передозування.

Ураження
печінки можливе у дорослих, які прийняли 10 г і більше парацетамолу, та у дітей, які
прийняли більше 150 мг/кг маси тіла. У пацієнтів з факторами ризику (тривале
лікування карбамазепіном, фенобарбітоном, фенітоїном, примідоном, рифампіцином,
звіробоєм або іншими лікарськими засобами, що індукують ферменти печінки;
регулярне вживання надмірних кількостей етанолу; глутатіонова кахексія (розлади
травлення, муковісцидоз, ВІЛ-інфекція, голод, кахексія) застосування 5 г або більше парацетамолу
може призвести до ураження печінки.

Симптоми
передозування у перші 24 години: блідість, нудота, блювання, анорексія та
абдомінальний біль. Ураження печінки може стати явним через 12-48 годин після
передозування. Можуть виникати порушення метаболізму глюкози та метаболічний
ацидоз. При тяжкому отруєнні печінкова недостатність може прогресувати до
енцефалопатії, крововиливів, гіпоглікемії, коми та летального наслідку. Гостра
ниркова недостатність з гострим некрозом канальців може проявлятися сильним
поперековим болем, гематурією, протеїнурією і розвинутися навіть при
відсутності тяжкого ураження печінки. Відзначалися також серцева аритмія та
панкреатит.

При
тривалому застосуванні препарату у великих дозах з боку органів кровотворення
може розвинутись апластична анемія,
панцитопенія, агранулоцитоз, нейтропенія, лейкопенія, тромбоцитопенія. При
прийомі великих доз з боку центральної
нервової системи − запаморочення, психомоторне збудження і порушення
орієнтації; з боку сечовидільної системи − нефротоксичність (ниркова
коліка, інтерстиціальний нефрит, капілярний некроз).

При передозуванні
необхідна швидка медична допомога. Пацієнта слід негайно доставити у лікарню,
навіть якщо відсутні ранні симптоми передозування. Симптоми можуть бути
обмежені нудотою та блюванням або можуть не відображати тяжкості передозування
чи ризику ураження органів. Слід розглянути лікування активованим вугіллям,
якщо надмірна доза парацетамолу була прийнята у межах 1 години. Концентрацію
парацетамолу у плазмі крові слід вимірювати через 4 години або пізніше після
прийому (більш раннє вимірювання не дає достовірних даних). Лікування

N-ацетилцистеїном може
бути застосовано протягом 24 годин після прийому парацетамолу, але максимальний
захисний ефект настає при його застосуванні протягом 8 годин після прийому, а
далі ефективність антидоту різко знижується. При необхідності пацієнту
внутрішньовенно слід вводити N-ацетилцистеїн у встановлених чинними
рекомендаціями дозах. При відсутності блювання можна застосовувати метіонін
перорально як відповідну альтернативу у віддалених районах поза лікарнею.

Побічні реакції.

При застосуванні препаратів, що містять ібупрофен
або парацетамол, можуть спостерігатися такі реакції.

3агальнi розлади: тяжкі реакції підвищеної
чутливості з такими проявами: набряк обличчя, язика i гортані, задишка,
тахікардія, зниження артеріального тиску, анафілаксія, набряк Квінкe аж до шоку,
загострення бронхіальної астми, бронхоспазм, диспное.

Шлунково-кишкові розлади: біль в епігастрії,
диспепсія, нудота, діарея, метеоризм, запор, блювання, печія, виразковий
стоматит, пептичні виразки, мелена, перфорація або шлунково-кишкова кровотеча,
що у деяких випадках можуть бути летальними, особливо в осіб літнього віку.

Хвороба Крона  та загострення виразкового коліту.

Неврологiчнi розлади: головний біль,
асептичний менінгіт (у поодиноких випадках), запаморочення, дратівливість,
нервозність, дзвін у вухах, депресія, сонливість, безсоння, тривожність,
психомоторне збудження, емоційна
нестабільність, судоми.

З  боку ендокринної
системи: гіпоглікемія аж до гіпоглікемічної коми.

З  боку сечовидільної системи: гостра ниркова недостатність, папілонекроз, особливо при тривалому
застосуванні, у поєднанні з підвищенням рівня сечовини у сироватці крові та
набряком. Є повідомлення, що препарати, до складу яких входить ібупрофен,
можуть спричиняти цистит, гематурію, інтерстиціальний нефрит, нефротичний
синдром, олігурію, поліурію, тубулярний некроз, гломерулонефрит.

Гепатобiлiарні розлади: розлади функції печінки,
особливо при тривалому застосуванні, у вигляді гепатиту, жовтяниці,
панкреатиту, дуоденіту, езофагіту, гепато-ренального синдрому, гепатонекрозу,
печінкової недостатності, підвищення активності печінкових ферментів, як
правило, без розвитку жовтяниці.

З боку системи крові та лімфатичної системи:
розлади системи кровотворення (анемія, нейтропенія, апластична анемія,
сульфгемоглобінемія та метгемоглобінемія (ціаноз, задишка, біль у серці,
гемолітична анемія, еозинофілія, зниження гематокриту та рівня гемоглобіну,
лейкопенія, тромбоцитопенiя, панцитопенiя, агранулоцитоз). Першими ознаками є
висока температура, біль у горлі, виразки у ротовій порожнині, симптоми грипу,
надмірне виснаження, нез'ясована кровотеча та синці.  Оборотна агрегація тромбоцитів, альвеоліт,
легенева еозинофілія, панкреатит.

З боку
шкіри та пiдшкiрної клітковини: неспецифічні алергічні реакції, шкірний свербіж,
висипання на шкірі та слизових оболонках (зазвичай генералізовані або еритематозні,
кропив’янка); дуже рідко можуть виникати тяжкі шкірні побічні реакції (ТШПР),
включаючи мультиформну еритему, ексфоліативний дерматит, синдром Стівенса – Джонсона
та токсичний епідермальний некроліз; з невідомою частотою – індукована лікарськими засобами еозинофілія із
системними симптомами (DRESS-синдром), гострий гененералізований
екзантематозний пустульоз; лущення шкіри, алопеція, фотосенсибілізація; частота невідома: реакції світлочутливості.

З боку
імунної системи: у пацієнтів з аутоiмунними порушеннями (системний червоний вовчак,
системні захворювання сполучної тканини) під час лікування препаратами, що
містять iбупрофен, спостерігалися поодинокі випадки появи симптомів асептичного
мeнінгiтy, а саме – ригідності
потиличних м’язів, головного болю, нудоти, блювання, високої температури або
дезорієнтації.

Серцево-судинні
та цереброваскулярні реакції: набряки, артеріальна гіпертензія, серцева недостатність,
цереброваскулярні ускладнення, артеріальна гіпотензія, відчуття серцебиття, синдром Коуніса (частота невідома). Довготривале застосування
препаратів, що містять ібупрофен, у високих дозах (2400 мг/добу) може призвести
до незначного підвищення ризику артеріальної тромбоемболії або інсульту.

З  боку органів зору: нечіткість зору, зміна сприйняття кольорів, токсична амбліопія.

Порушення з боку
метаболізму та харчування: метаболічний ацидоз з високим аніонним проміжком –
частота невідома (не можна оцінити за наявними даними).

Інше: зміни в ендокринній системі та
метаболізмі, зменшення апетиту, сухість слизових оболонок очей та порожнини
рота, риніт, порушення слуху.

Прийом препарату слід припинити при появі будь-яких
небажаних реакцій та негайно звернутися до лікаря.

Опис окремих
побічних реакцій

Метаболічний
ацидоз з високим аніонним проміжком

Випадки метаболічного ацидозу з
високим аніонним проміжком як наслідку піроглутамінового ацидозу спостерігалися
у пацієнтів з факторами ризику, які застосовували парацетамол (див. розділ
«Особливості застосування»). Піроглутаміновий ацидоз може виникати внаслідок
низького рівня глутатіону у цих пацієнтів.

Термін придатності. 3 роки.

Умови зберігання.

Зберігати
при температурі не вище 25 °С в сухому та недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 10
таблетoк у блістерній упаковці; по 1 блістеру в коробці з картону.

Категорія
відпуску.

Без рецепта.

Виробник.

Сан Фармасьютикал Індастріз Лімітед/Sun
Pharmaceutical Industries Limited.

Місцезнаходження
виробника та його адреса місця провадження діяльності.

Індастріал Ареа 3, Девас - 455001, Індія / Industrial Area 3, Dewas,
455001, India.