ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ЛОКСИДОЛ

(LOXIDOL)

Склад:

діюча
речовина: мелоксикам;

1
ампула (1,5 мл)
розчину
містить
мелоксикаму
15 мг;

допоміжні
речовини: меглумін,
глікофурол,
полоксамер 188,
гліцин, натрію
хлорид,
натрію
гідроксид,
вода для ін’єкцій.

Лікарська
форма. Розчин
для ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: жовтувато-зелений
прозорий
розчин, практично
без видимих
часток.

Фармакотерапевтична
група. Нестероїдні
протизапальні
та протиревматичні
засоби.
Оксиками. Код
АТХ М01А С06.

Фармакологічні
властивості

Фармакодинаміка

Мелоксикам
— це
нестероїдний
протизапальний
засіб (НПЗЗ)
класу
оксикамів, що
має протизапальний,
аналгетичний
та антипіретичний
ефект.

Мелоксикам
виявив
високу
протизапальну
активність
на всіх
стандартних
моделях запалення.
Як і для
інших НПЗЗ,
його точний механізм
дії
залишається
невідомим.
Однак є
загальний
механізм дії
для всіх
НПЗЗ (включно
з
мелоксикамом):
пригнічення
біосинтезу
простагландинів,
які є
медіаторами
запалення.

Фармакокінетика

Абсорбція

Після
внутрішньом’язового
введення мелоксикам
повністю
абсорбується.
Відносна біодоступність
порівняно з
такою при пероральному
застосуванні
— майже 100 %. Тому
коригувати
дозу у разі
переходу від
внутрішньом’язового
до
перорального
шляху застосування
не потрібно.
Після
внутрішньом’язової
ін’єкції у
дозі 15 мг
максимальна
концентрація
у плазмі
крові
становить
близько 1,6–1,8
мкг/мл і
досягається
за 1–6 годин.

Розподіл

Мелоксикам
дуже сильно
зв’язується
з білками
плазми крові,
головним
чином з
альбуміном (99 %).
Проникає в
синовіальну
рідину, де його
концентрація
наполовину
менша, ніж у
плазмі крові.
Об’єм
розподілу
низький, у
середньому 11
л після
внутрішньом’язового
або внутрішньовенного
введення, з
індивідуальними
відхиленнями
у межах 7–20 %.
Об’єм розподілу
після
застосування
багаторазових
пероральних
доз
мелоксикаму
(від 7,5 до 15 мг)
становить 16 л
із
відхиленням
у межах від 11
до 32 %.

Метаболізм

Мелоксикам
підлягає
екстенсивній
біотрансформації
у печінці. У сечі
було
ідентифіковано
4 різних
метаболіти
мелоксикаму,
що є
фармакодинамічно
неактивними.
Основний
метаболіт,
5’-карбоксимелоксикам
(60 % дози),
формується
шляхом окиснення
проміжного
метаболіту
5’-гідроксиметилмелоксикаму,
що виділяється
меншою мірою
(9 % дози).
Дослідження in
vitro дають
змогу
припустити,
що CYP 2C9 відіграє
важливу роль
у процесі
метаболізму,
тоді як
ізофермент CYP
3А4 задіяний
меншою мірою.
Активність
пероксидази
у пацієнтів,
можливо,
відповідальна
за 2 інших
метаболіти,
які
становлять 16 та
4 %
призначеної
дози.

Виведення

Виведення
мелоксикаму
відбувається
в основному у
формі
метаболітів
у рівних частинах
із сечею та
калом. Менше 5 %
добової дози виділяється
у
незміненому
стані з
калом, незначна
кількість
виділяється
із сечею. Період
напіввиведення
(t1/2)
становить
13–25 годин
залежно від
способу застосування
(перорально,
внутрішньом’язово
чи
внутрішньовенно).
Плазмовий
кліренс
становить
близько 7–12
мл/хв після
разової пероральної
дози,
внутрішньовенного
або ректального
застосування.

Лінійність
дози

Мелоксикам
проявляє
лінійну
фармакокінетику
в межах
терапевтичної
дози від 7,5 до 15 мг
після
перорального
та
внутрішньом’язового
застосування.

Особливі
групи пацієнтів

Пацієнти
з печінковою/нирковою
недостатністю.
Печінкова
та ниркова
недостатність
від легкого
до помірного
ступеня
суттєво не впливають
на
фармакокінетику
мелоксикаму. Пацієнти
з помірним
ступенем
ниркової недостатності
мали значно
вищий
загальний кліренс.
Знижене
зв’язування
з білками плазми
крові
спостерігалося
у пацієнтів з
термінальною
нирковою
недостатністю.
При термінальній
нирковій
недостатності
збільшення
об’єму
розподілу
може
призвести до
збільшення
концентрації
вільного мелоксикаму.
Таким
пацієнтам не
слід
перевищувати
добову дозу 7,5
мг  (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози» і
«Протипоказання»).

Пацієнти
літнього
віку. У
пацієнтів
літнього
віку
чоловічої
статі
середні
фармакокінетичні
параметри подібні
до таких у
молодих
добровольців
чоловічої
статі. У
пацієнток
літнього
віку значення
площі під
кривою
«концентрація
— час» (AUC) вищі і
t1/2 довший
порівняно з
відповідними
показниками
у молодих
добровольців
обох статей.
Середній
плазмовий
кліренс у
рівноважному
стані у
пацієнтів
літнього
віку був трохи
нижчий, ніж у
молодих
добровольців
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Клінічні
характеристики

Показання.

Короткотривале
симптоматичне
лікування
гострого
нападу
ревматоїдного
артриту та
анкілозивного
спондиліту,
коли інші шляхи
застосування
не можуть
бути
застосовані. ЛОКСИДОЛ,
розчин для
ін’єкцій,
показаний для
лікування
дорослих.

Протипоказання

Підвищена
чутливість
до діючої
речовини або
до інших
допоміжних
речовин
лікарського
засобу;

підвищена
чутливість
до активних
речовин з
подібною
дією, таких
як НПЗЗ,
ацетилсаліцилова
кислота;
мелоксикам
не слід
застосовувати
пацієнтам, у
яких
виникали
симптоми
астми,
носові
поліпи,
ангіоневротичний
набряк або
кропив’янка
після
прийому ацетилсаліцилової
кислоти чи
інших НПЗЗ;

шлунково-кишкова
кровотеча
або
перфорація,
пов’язана з попередньою
терапією
НПЗЗ, в
анамнезі;

активна
або рецидивуюча
пептична
виразка/кровотеча
в анамнезі
(два або
більше
окремих
підтверджених
випадки
виразки або
кровотечі);

тяжка
печінкова
недостатність;

тяжка
ниркова
недостатність
(без застосування
діалізу);

шлунково-кишкова
кровотеча,
цереброваскулярна
кровотеча в
анамнезі
або інші
порушення
згортання
крові;

розлади
гемостазу
або
одночасне
застосування
антикоагулянтів
(протипоказання
пов’язані
зі шляхом
застосування);

тяжка
серцева
недостатність;

лікування
періопераційного
болю при коронарному
шунтуванні;

ІІІ
триместр
вагітності
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»);

вік
пацієнта до 18
років.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій

Ризики,
пов’язані з
гіперкаліємією

Деякі
лікарські
засоби або
терапевтичні
групи можуть
сприяти
гіперкаліємії:
калієві солі,
калієзбережні
діуретики,
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(АПФ),
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
II,
нестероїдні
протизапальні
засоби, гепарини
(низькомолекулярні
або нефракціоновані),
циклоспорин,
такролімус і
триметоприм.

Розвиток
гіперкаліємії
може
залежати від
того, чи є
пов’язані з
нею чинники.
Ризик появи
гіперкаліємії
зростає у
разі, якщо вищезгадані
лікарські
засоби
застосовувати
сутутньо з
мелоксикамом.

Фармакодинамічні
взаємодії

Інші
НПЗЗ та
ацетилсаліцилова
кислота

Одночасне
застосування
з іншими НПЗЗ
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
включно з
ацетилсаліциловою
кислотою в
дозах ≥500 мг за
один прийом
або ≥3 г
загальної добової
дози, не
рекомендується.

Кортикостероїди
(наприклад
глюкокортикоїди)

При
одночасному
застосуванні
мелоксикаму
з такими
засобами
підвищується
ризик кровотечі
або появи
виразок у
травному тракті.
Одночасне
застосування
цих засобів потребує
обережності.

Антикоагулянти
або гепарин

При
одночасному
застосуванні
мелоксикаму
з такими
засобами
значно
підвищується
ризик
кровотеч
внаслідок
пригнічення
функції
тромбоцитів
та
пошкодження
гастродуоденальної
слизової
оболонки.
НПЗЗ можуть
посилювати
ефекти
антикоагулянтів,
таких як варфарин
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Одночасне
застосування
НПЗЗ й
антикоагулянтів
або гепарину
в
геріатричній
практиці або
в
терапевтичних
дозах (див.
розділ «Особливості
застосування»)
не
рекомендується.
У зв’язку з
внутрішньом’язовим
введенням
розчин для
ін’єкцій
мелоксикаму
протипоказаний
пацієнтам, що
проходять
лікування
антикоагулянтами
(див. розділи
«Протипоказання»
та
«Особливості
застосування»).
В інших
випадках
(наприклад, в профілактичних
дозах) застосовувати
гепарин
потрібно з
обережністю
через
підвищений
ризик
кровотеч.

Тромболітичні
та
антиагрегаційні
лікарські
засоби

При
одночасному
застосуванні
мелоксикаму
з такими
засобами
підвищується
ризик кровотеч
внаслідок
пригнічення
функції тромбоцитів
та
пошкодження
гастродуоденальної
слизової
оболонки.

Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС)

При
одночасному
застосуванні
мелоксикаму
з такими
засобами підвищується
ризик
шлунково-кишкової
кровотечі.

Діуретики,
інгібітори
АПФ та АРА ІІ

НПЗЗ
можуть
знижувати
ефект
діуретиків та
інших
антигіпертензивних
засобів. У
деяких
пацієнтів із
порушеннями
функції нирок
(наприклад, у
пацієнтів із
дегідратацією
або
пацієнтів
літнього
віку з
порушенням
функцій
нирок)
одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ або АРА
ІІ
(антагоністів
рецепторів
ангіотензину II) і
лікарських
засобів, що
пригнічують
циклооксигеназу,
може
призвести до
подальшого
погіршення
функцій
нирок,
включно з
гострою
нирковою
недостатністю,
що зазвичай є
оборотною.
Одночасне
застосування
цих засобів
слід
здійснювати
з обережністю,
особливо
пацієнтам
літнього
віку. Пацієнти
повинні
отримувати
адекватну
кількість
рідини, а
також слід
контролювати
ниркову
функцію
після
початку
сумісної
терапії та
періодично
надалі (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Інші
антигіпертензивні
лікарські
засоби
(наприклад,
бета-адреноблокатори)

У
разі
одночасного
застосування
мелоксикаму
з такими
засобами
можливе
зниження антигіпертензивного
ефекту
(внаслідок пригнічення
простагландинів
із судинорозширювальним
ефектом).

Інгібітори
кальциневрину
(наприклад,
циклоспорин,
такролімус)

При
одночасному
застосуванні
мелоксикаму
з такими
засобами
можливе
посилення нефротоксичності
(внаслідок
ефектів ниркових
простагландинів).
У разі
одночасного
застосування
цих засобів
рекомендується
ретельний
контроль
функцій
нирок, особливо
у пацієнтів
літнього
віку.

Деферасірокс

При
одночасному
застосуванні
мелоксикаму
з деферасіроксом підвищується
ризик
шлунково-кишкових
побічних
реакцій.
Одночасне
застосування
цих засобів
потребує
обережності.

Фармакокінетичні
взаємодії

Літій

Повідомлялося,
що НПЗЗ
підвищують
концентрацію
літію у
плазмі крові
(внаслідок
зниження
ниркової
екскреції
літію), яка
може досягти
токсичних
величин.
Одночасне
застосування
літію і НПЗЗ
не
рекомендується (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Якщо є
необхідність
застосування
такої комбінації,
слід
ретельно
контролювати
рівень літію
у плазмі
крові на
початку
лікування,
при підборі
дози та при
припиненні
лікування
мелоксикамом.

Метотрексат

НПЗЗ
можуть
зменшувати
тубулярну
секрецію
метотрексату,
тим самим
підвищуючи
його
концентрацію
у плазмі
крові.
Одночасне застосування
НПЗЗ
пацієнтам,
які приймають
високу дозу
метотрексату
(понад 15
мг/тиждень)
не
рекомендується
(див. розділ
«Особливості
застосування»).
Ризик
взаємодії
НПЗЗ і
метотрексату
слід
враховувати
також, якщо
пацієнти
приймають
низьку дозу
метотрексату,
зокрема
пацієнти із
порушеннями функції
нирок. У разі
необхідності
застосування
такої
комбінації
слід
контролювати
показники
аналізу
крові та
функції
нирок. Слід
дотримуватися
обережності,
якщо прийом
НПЗЗ і
метотрексату
триває 3 дні
поспіль,
оскільки
плазмовий
рівень
метотрексату
може
підвищитися
та посилити
токсичність.
Хоча
фармакокінетика
метотрексату
(15 мг/тиждень)
не зазнавала
впливу при
одночасному
застосуванні
мелоксикаму,
вважається,
що
гематологічна
токсичність
метотрексату
може
зростати при
лікуванні
НПЗЗ (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Пеметрексед

При
одночасному
застосуванні
з мелоксикамом
можливе
зменшення
елімінації
пеметрекседу
та
збільшення
частоти
виникнення
побічних
реакцій,
пов’язаних
із пеметрекседом.
Застосовувати
таку
комбінацію
(мелоксикам у
дозі 15 мг)
пацієнтам із
нормальною
функцією
нирок
(кліренс
креатиніну
≥80 мл/хв) слід з
обережністю.
Пацієнтам із
легкою та
помірною
нирковою
недостатністю
(кліренс
креатиніну
від 45 до 79 мл/хв)
застосування
мелоксикаму
слід
призупинити
на 5 діб до введення
пеметрекседу,
у день
введення і на
2 доби після
введення. У
разі
необхідності
застосування
такої
комбінації
пацієнтів
слід ретельно
контролювати,
особливо
щодо появи
мієлосупресії
та
шлунково-кишкових
побічних
реакцій.
Пацієнтам із
тяжкою нирковою
недостатністю
(кліренс
креатиніну
нижче 45 мл/хв)
одночасне
застосування
мелоксикаму
з
пеметрекседом
не
рекомендується.

Холестирамін

При
одночасному
застосуванні
з холестираміном
можливе
прискорення
виведення мелоксикаму
(через
порушення
внутрішньопечінкової
циркуляції
холестираміном
кліренс
мелоксикаму
підвищується
на 50 %, а період
напіввиведення
знижується
до 13±3 год). Ця взаємодія
є клінічно
значущою.

Фармакокінетична
взаємодія:
вплив комбінації
мелоксикаму
та інших
лікарських
засобів на
фармакокінетику
мелоксикаму

Пероральні
антидіабетичні
засоби (похідні
сульфонілсечовини,
натеглінід)

Мелоксикам
майже
повністю
виводиться
за рахунок
метаболізму
в печінці,
який приблизно
на дві
третини
опосередкований
ферментами
цитохрому (CYP)
Р450 (основний
шлях CYP 2C9 та допоміжний
шлях CYP 3A4) і на
одну третину
— іншими шляхами,
наприклад
шляхом
пероксидазного
окислення.
Слід брати до
уваги
можливість
фармакокінетичних
взаємодій
при одночасному
застосуванні
мелоксикаму
і лікарських
засобів, які
явно
пригнічують
або метаболізуються
CYP 2C9 та/або CYP 3A4.
Взаємодії,
опосередкованої
CYP 2C9, можна очікувати
у разі
поєднання з
такими
лікарськими
засобами, як
пероральні
антидіабетичні
засоби
(похідні
сульфонілсечовини,
натеглінід);
ця взаємодія
може
призвести до
підвищення
рівня цих
засобів і
мелоксикаму
в плазмі
крові. Під
час
сумісного
застосування
цих засобів
стан
пацієнтів,
слід ретельно
контролювати
щодо
розвитку
гіпоглікемії.

Не
виявлено
клінічно
значущої
фармакокінетичної
взаємодії
при
одночасному
застосуванні
мелоксикаму
з антацидами,
циметидином
та
дигоксином.

Діти

Дослідження
взаємодії
проводилися
тільки за
участю
дорослих.

Особливості
застосування

Побічні
реакції
можна
мінімізувати,
якщо застосовувати
найменшу
ефективну
дозу протягом
найкоротшого
терміну
лікування, потрібного
для контролю
симптомів
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози» та
інформацію
щодо
шлунково-кишкових
та серцево-судинних
ризиків
нижче).

Рекомендовану
максимальну
добову дозу мелоксикаму
не можна
перевищувати
у разі
недостатнього
терапевтичного
ефекту, також
не слід застосовувати
додатково
НПЗЗ, тому що
це може
підвищити
токсичність,
тоді як
терапевтичні
переваги не
доведені.
Варто
уникати одночасного
застосування
мелоксикаму
з НПЗЗ,
зокрема із
селективними
інгібіторами
циклооксигенази-2.

Мелоксикам
не слід
застосовувати
для лікування
пацієнтів,
які
потребують
полегшення
гострого
болю.

Якщо
після
декількох
діб не
відбувається
покращання,
клінічну
користь
лікування слід
повторно
оцінити.

Перед
застосуванням
лікарського
засобу слід
звернути
увагу на
езофагіт,
гастрит та/або
пептичну
виразку в
анамнезі
пацієнта і
забезпечити
їх повне
виліковування
лікування перед
початком
терапії
мелоксикамом.
Потрібно
регулярно
контролювати
пацієнтів,
які
лікувалися
мелоксикамом,
та пацієнтів
із такими
випадками в
анамнезі
щодо можливого
прояву
рецидиву.

Шлунково-кишкові
порушення

У
будь-який час
у процесі
лікування
НПЗЗ можуть
виникнути потенційно
летальні
шлунково-кишкова
кровотеча,
виразка або
перфорація —
при наявності
чи без
попередніх
симптомів
або серйозних
шлунково-кишкових
захворювань
в анамнезі.

Ризик
шлунково-кишкової
кровотечі,
виразки або
перфорації вищий
при
підвищенні
дози НПЗЗ у
пацієнтів з
виразкою в
анамнезі,
особливо
ускладненою
кровотечею
або
перфорацією
(див. розділ
«Протипоказання»),
та у
пацієнтів
літнього віку.
Таким
пацієнтам
слід
розпочинати
лікування з
найменшої
ефективної
дози. Варто
розглянути
призначення
комбінованої
терапії із
захисними
лікарськими
засобами
(такими як
мізопростол
або інгібітори
протонної
помпи) для
вказаних
пацієнтів, а
також для
пацієнтів,
які
потребують
сумісного
застосування
низької дози
ацетилсаліцилової
кислоти або
інших
лікарських засобів,
що
підвищують
шлунково-кишкові
ризики (див.
інформацію,
наведену
нижче, та розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнти
зі
шлунково-кишковою
токсичністю
в анамнезі,
особливо
пацієнти
літнього віку,
мають
повідомляти
про всі
незвичні абдомінальні
симптоми
(особливо
шлунково-кишкові
кровотечі),
надто на
початкових
етапах
лікування.

Пацієнтам,
які
одночасно
приймають
лікарські
засоби, що
підвищують
ризик
виразки або
кровотечі,
зокрема
гепарин як
радикальну
терапію або в
геріатричній
практиці, або
інші НПЗЗ,
включаючи
ацетилсаліцилову
кислоту в
дозах  ≥ 500 мг за
1 прийом або ≥ 3
г загальної
добової дози,
застосування лікарського
засобу не
рекомендується
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

При
виникненні
шлунково-кишкової
кровотечі
або виразки
слід
припинити
застосування
лікарського
засобу.

Лікарський
засіб слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам зі
шлунково-кишковими
захворюваннями
в анамнезі
(виразковий коліт,
хвороба
Крона),
оскільки ці
стани можуть
загострюватися
(див. розділ
«Побічні реакції»).

Порушення
з боку
печінки

Під
час
застосування
НПЗЗ (включно
з мелоксикамом)
до 15 %
пацієнтів
можуть мати
підвищення
значень
одного або
кількох
печінкових
тестів. Такі
лабораторні
відхилення
можуть
прогресувати,
можуть
залишатися
незміненими
або можуть
бути
тимчасовими
при продовженні
лікування. Суттєві
підвищення
рівнів
аланінамінотрансферази
(АЛТ) або
аспартатамінотрансферази
(АСТ)
(приблизно у 3
і більше рази
вище норми)
спостерігалися
у 1 % пацієнтів
під час
клінічних
випробувань
з НПЗЗ.
Додатково
повідомлялося
про рідкісні
випадки
тяжкої
печінкової
реакції,
включаючи
жовтяницю та
блискавичний
летальний гепатит,
некроз
печінки та
печінкову
недостатність,
деякі з
летальним
наслідком.

Стан
пацієнтів, у
яких виникла
чи підозрюється
печінкова
дисфункція
або у яких
спостерігалися
відхилення
печінкових
тестів упродовж
терапії
лікарським
засобом, потрібно
оцінити щодо
розвитку
симптомів більш
тяжкої
печінкової
недостатності.
Якщо
клінічні
ознаки та
симптоми
співвідносні
з розвитком
печінкових
захворювань
або якщо
спостерігаються
системні
прояви захворювання
(наприклад,
еозинофілія,
висипання та
інші), то
застосування
лікарського
засобу слід
припинити.

Серцево-судинні
порушення та
порушення
мозкового
кровообігу.

Під
час
застосування
лікарського
засобу пацієнтам
з
артеріальною
гіпертензією
та/або із
застійною
серцевою
недостатністю
від легкого
до помірного
ступеня в
анамнезі
рекомендується
ретельний
нагляд, оскільки
при
лікуванні
НПЗЗ
спостерігалися
затримка
рідини і
набряк.

Пацієнтам
із факторами
ризику
рекомендується
клінічний
нагляд
артеріального
тиску на
початку
застосування,
особливо на початку
курсу
лікування
мелоксикамом.

Дані
досліджень
та
епідеміологічні
дані дають
можливість
припустити,
що
застосування
деяких, включно з
мелоксикамом (особливо
у високих
дозах та
протягом
тривалого
часу), може
бути пов’язане
з невеликим
підвищенням
ризику
судинних
тромботичних
явищ (таких
як інфаркт
міокарда або
інсульт).
Недостатньо
даних для
виключення такого
ризику при
застосуванні
мелоксикаму.

Пацієнтам
із
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
застійною
серцевою недостатністю,
встановленою
ішемічною
хворобою
серця,
периферійним
артеріальним
захворюванням
та/або
цереброваскулярним
захворюванням
слід
застосовувати
лікарський
засіб лише
після
ретельного
обстеження.
Подібне
обстеження
потрібне до
початку
довготривалого
лікування
пацієнтів із
факторами
ризику
серцево-судинних
захворювань
(наприклад,
пацієнтів з
артеріальною
гіпертензією,
гіперліпідемією,
цукровим
діабетом,
курців).

НПЗЗ
збільшують
ризик
серйозних
серцево-судинних
тромботичних
ускладнень,
інфаркту
міокарда та
інсульту, які
можуть мати летальний
наслідок.
Ризик
збільшується
зі збільшенням
тривалості
застосування.
Пацієнти із
серцево-судинними
захворюваннями
або
факторами
ризику
серцево-судинних
захворювань
мають
підвищений
ризик тромботичних
ускладнень.

Реакції
з боку шкіри

Під
час
застосування
мелоксикаму
повідомляли
про
небезпечні
для життя
тяжкі ураження
шкіри:
синдром
Стівенса —
Джонсона та токсичний
епідермальний
некроліз. Пацієнтів
слід
проінформовувати
про ознаки та
симптоми
тяжких
уражень і
уважно стежити
за реакціями
шкіри. Найбільший
ризик
виникнення
синдрому Стівенса
— Джонсона
або
токсичного
епідермального
некролізу
існує
протягом
перших тижнів
лікування. Якщо
у пацієнта з’являються
симптоми чи
ознаки
синдрому
Стівенса — Джонсона
або
токсичного
епідермального
некролізу
(наприклад, шкірні
висипання, що
прогресують, часто
з пухирцями
або
ураженням
слизової оболонки),
потрібно
припинити
застосування
лікарського
засобу.
Важливо
якнайшвидше
діагностувати
і припинити
застосування
будь-яких
препаратів,
що можуть
спричинити
тяжкі
ураження
шкіри:
синдром
Стівенса —
Джонсона або
токсичний
епідермальний
некроліз. З
цим
пов’язаний
кращий
прогноз при
тяжких
ураженнях
шкіри. Якщо у
пацієнта
виявили
синдром
Стівенса —
Джонсона або токсичний
епідермальний
некроліз під
час лікування
мелоксикаму, його
застосування
не можна відновлювати
у будь-який
час у
майбутньому.

Повідомлялося
про випадки
фіксованого
медикаментозного
висипу при
застосуванні
мелоксикаму.

Мелоксикам
не слід
повторно
призначати
пацієнтам, які
мають в
анамнезі
медикаментозний
висип, пов’язаний
із
застосуванням
мелоксикаму.
Потенційна
перехресна
реактивність
може
виникнути з
іншими
оксикамами.

Анафілактоїдні
реакції

Як
і при
застосуванні
інших НПЗЗ,
анафілактоїдні
реакції
можуть
спостерігатися
у пацієнтів,
у яких раніше
не було
реакції на мелоксикам.
Лікарський
засіб не слід
застосовувати
пацієнтам з
аспіриновою
тріадою. Цей
симптоматичний
комплекс
зустрічається
у пацієнтів з
астмою, у
яких
спостерігали
риніт, із
назальними
поліпами чи
без, або у
яких
проявлявся
тяжкий,
потенційно
летальний
бронхоспазм
після
застосування
ацетилсаліцилової
кислоти чи
інших НПЗЗ. У разі
виявлення
анафілактоїдної
реакції слід
вжити заходів
невідкладної
допомоги.

Параметри
печінки та
функція
нирок

Як
і при
застосуванні
більшості
НПЗЗ, під час лікування
мелоксикамом
виникали
поодинокі
випадки
підвищення рівня
трансаміназ
та
білірубіну в сироватці крові
або інших
параметрів
функції
печінки,
підвищення
рівня
креатиніну в
плазмі крові
та азоту
сечовини
крові, а
також інших відхилень
лабораторних
показників.
Здебільшого
ці
відхилення
були
незначні і
мали
тимчасовий
характер. При
значних або
стійких
відхиленнях
застосування
мелоксикаму слід
припинити та
провести
контрольні
тести.

Функціональна
ниркова
недостатність

НПЗЗ
шляхом
пригнічення
судинорозширювального
впливу
ниркових
простагландинів
можуть
індукувати
функціональну
ниркову
недостатність
внаслідок
зниження клубочкової
фільтрації.
Цей побічний
ефект дозозалежний.

У
поодиноких
випадках
НПЗЗ можуть
призводити
до
інтерстиціальних
нефритів,
гломерулонефритів,
ренальних
медулярних
некрозів або
нефротичних
синдромів.

На
початку
застосування
лікарського
засобу або
після
збільшення
його дози
рекомендується
ретельний
контроль
ниркової
функції, включаючи
об’єм діурезу
у пацієнтів
із такими
факторами ризику:

·
літній
вік;

·
одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ, АРА ІІ,
сартанів,
діуретиків
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»);

·
гіповолемія
(будь-якого
генезу);

·
застійна
серцева
недостатність;

·
ниркова
недостатність;

·
нефротичний
синдром;

·
вовчакова
нефропатія;

·
тяжкий
ступінь
печінкової
дисфункції
(сироватковий
альбумін <25 г/л
або ≥10 за
класифікацією
Чайлда — П’ю).

Доза
мелоксикаму
для
пацієнтів із
термінальною
нирковою
недостатністю,
які
знаходяться
на діалізі,
не повинна
перевищувати
7,5 мг.
Пацієнтам з нирковою
недостатністю
від легкого
до помірного
ступеня дозу
можна не
знижувати (рівень
кліренсу
креатиніну
більше
25 мл/хв).

Затримка
натрію, калію
та води

НПЗЗ
можуть
посилити
затримку
натрію, калію
та води і
вплинути на
натрійуретичні
ефекти
діуретиків.
Крім того,
може
спостерігатися
зниження
антигіпертензивного
ефекту
гіпотензивних
лікарських
засобів. (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).
У зв’язку з
цим у
чутливих
пацієнтів
можуть
розвинутися
чи
посилитися
набряк,
серцева
недостатність
або
артеріальна
гіпертензія.
Під час
застосування
лікарського
засобу пацієнтам
із такими
ризиками
рекомендується
проведення
клінічного
моніторингу
(див. розділи
«Протипоказання»
і «Спосіб
застосування
та дози»).

Гіперкаліємія

Під
час
застосування
мелоксикаму
можливий
розвиток
гіперкаліємії,
якій може
сприяти
цукровий
діабет або
одночасне
застосування
лікарських
засобів, що
підвищують каліємію
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
У таких
випадках
потрібно
регулярно проводити
контроль
рівня калію у
плазмі крові.

Комбінація
з
пеметрекседом

У
пацієнтів з
легкою та
помірною
нирковою недостатністю,
які
отримують
пеметрексед,
лікування
мелоксикамом
потрібно
призупинити
принаймні на
5 діб до
введення
пеметрекседу,
в день
введення і
щонайменше
на 2 доби
після
введення
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Інші
застереження
та заходи
безпеки

Побічні
реакції
часто гірше
переносять пацієнти
літнього
віку, слабкі
або ослаблені
пацієнти, які
потребують
ретельного
нагляду. Як і
інші НПЗЗ,
лікарський
засіб слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам літнього
віку, в яких
більш
імовірне
зниження
функції
нирок,
печінки та
серця.
Пацієнти
літнього
віку мають
вищу частоту
виникнення
побічних
реакцій при
застосуванні
НПЗЗ,
особливо
шлунково-кишкових
кровотеч та
перфорацій,
що можуть
бути
летальними (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Meлоксикам,
як і
будь-який
інший НПЗЗ,
може маскувати
симптоми
інфекційних
захворювань.

Як
і в разі
внутрішньом’язового
застосування
інших НПЗЗ, у
місці
ін’єкції
може виникнути
абсцес або
некроз.

Мелоксикам
може
негативно
впливати на
репродуктивну
функцію, тому
не
рекомендований
жінкам, які
хочуть
завагітніти. Для
жінок, які
планують
вагітність
або проходять
обстеження з
приводу
безпліддя, слід
розглянути
можливість
припинення
прийому
лікарського
засобу (див.
розділ «Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Маскування
запалення та
гарячки

Фармакологічна
дія
мелоксикаму
спрямована
на зменшення
гарячки та
запалення, може
зменшити
користь
даних
діагностики при
визначенні
ускладнень
щодо
підозрюваного
неінфекційного
больового
стану.

Лікування
кортикостероїдами

Мелоксикам
не може бути
замісником
кортикостероїдів
при
лікуванні
кортикостероїдної
недостатності.

Гематологічні
реакції

Під
час
застосування
НПЗЗ, зокрема
мелоксикаму,
може
спостерігатися
анемія. Це
може бути
пов’язано з
затримкою
рідини,
шлунково-кишковою
кровотечею
невідомого
походження
чи
макроскопічною
кровотечею
або неповністю
описаним
впливом на
еритропоез. Пацієтам при
довготривалому
лікуванні
НПЗЗ, включаючи
мелоксикам, слід
контролювати
рівень гемоглобіну
або
гематокриту,
якщо наявні
симптоми та
ознаки
анемії.

НПЗЗ
гальмують
агрегацію
тромбоцитів
та можуть
подовжити
час
кровотечі у
деяких пацієнтів.
На відміну
від
ацетилсаліцилової
кислоти, їх
вплив на
функцію
тромбоцитів
кількісно
менший,
короткочасний
та оборотний.
Під час
застосування
лікарського
засобу слід
ретельно
контролювати
стан пацієнтів,
у яких
можливі
побічні
впливи на функцію
тромбоцитів,
зокрема
розлади згортання
крові, і
пацієнтів,
які
отримують
антикоагулянти.

Застосування
пацієнтам з наявною
астмою

Пацієнти
з астмою
можуть мати
аспіринчутливу
астму.
Застосування
ацетилсаліцилової
кислоти
пацієнтам з
аспіринчутливою
астмою
асоційоване
з тяжким бронхоспазмом,
який може
бути
летальним. У
зв’язку з
перехресною
реакцією,
включаючи бронхоспазм,
між
ацетилсаліциловою
кислотою і
іншими НПЗЗ
лікарський
засіб не слід
застосовувати
пацієнтам,
чутливим до
ацетилсаліцилової
кислоти, і
слід
обережно застосовувати
пацієнтам з
наявною
астмою.

Застереження,
пов’язані з
допоміжними
речовинами

Лікарський
засіб
містить
менше 1 ммоль (23
мг) натрію на
ампулу 1,5 мл,
тобто по суті
вільний від
натрію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю

Вагітність

Пригнічення
синтезу
простагландинів
може
негативно
впливати на
вагітність
та/або
розвиток
ембріона/плода.
Дані
епідеміологічних
досліджень
дають змогу
припустити
збільшення
ризику
викидня та
розвитку вад
серця і
гастрошизисів
після
застосування
інгібіторів
синтезу
простагландинів
у ранній
період
вагітності.
Абсолютний ризик
розвитку вад
серця
збільшувався
з менше 1 % до
близько 1,5 %.
Вважається,
що цей ризик підвищується
зі
збільшенням
дози та тривалості
лікування.

Встановлено,
що у тварин
введення
інгібітора
синтезу
простагландинів
призводило до
збільшення
перед- і
постімплантаційних
втрат і
ембріофетальної
смертності.
Крім того, у
тварин, які
отримували
інгібітор синтезу
простагландинів
в період
органогенезу,
підвищувалася
частота
різноманітних
вад розвитку,
зокрема
серцево-судинних.

Починаючи
з 20-го тижня
вагітності,
застосування
мелоксикаму
може
спричинити
олігогідрамніон
внаслідок
дисфункції
нирок плода. Олігогідрамніон
може
виникнути незабаром
після
початку
лікування і
зазвичай є
оборотним
після
припинення
лікування. Крім
того, були
повідомлення
про звуження артеріальної
протоки
після
лікування у ІІ
триместрі,
більшість з
яких зникало
після припинення
лікування. В
наслідок
цього під час
І та ІІ
триместру
вагітності
лікарський
засіб не слід
застосовувати,
за винятком
випадків
нагальної
потреби. Якщо
мелоксикам
застосовує жінка,
яка
намагається
завагітніти,
або протягом
І та ІІ триместру
вагітності,
дозування та
тривалість
лікування
повинні бути
щонайменшими.

Рекомендується
допологовий
моніторинг щодо
олігогідрамніону
та звуження
артеріальної
протоки
після впливу
мелоксикаму
протягом
кількох днів,
починаючи з 20
тижня
вагітності. У
разі
виявлення
олігогідрамніону
або звуження
артеріальної
протоки
застосування
мелоксикаму
слід припинити.

При
застосуванні
у ІІІ
триместрі вагітності
всі
інгібітори
синтезу
простагландинів
можуть
створювати
ризики для плода:

·
серцево-легеневої
токсичності
(з передчасним
звуженням/закриттям
артеріальної
протоки та
легеневою
гіпертензією);

·
порушення
роботи нирок
(див. вище);

можливі
ризики в
останні
терміни
вагітності
для матері та
новонародженого:

·
подовження
часу
кровотечі,
протиагрегаційного
ефекту
навіть при
дуже низьких
дозах;

·
пригнічення
скорочень
матки, що
призводить
до затримки
або
затягування
пологів.

Тому
лікарський
засіб
протипоказаний
під час ІІІ
триместру
вагітності.

Період
годування
груддю

Хоча
конкретних
даних щодо
мелоксикаму
немає, про
НПЗЗ відомо,
що вони
можуть
проникати у
грудне
молоко. Тому
застосування
лікарського
засобу не
рекомендовано
жінкам, які
годують
грудьми.

Фертильність

Мелоксикам,
як і інші
лікарські
засоби, що інгібують
синтез
циклооксигенази/простагландину,
може
негативно
впливати на
репродуктивну
функцію і не
рекомендований
жінкам, які
хочуть
завагітніти.
Тому для жінок,
які планують
вагітність
або
проходять обстеження
з приводу
безпліддя,
слід розглянути
можливість
припинення
застосування
мелоксикаму.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами

Спеціальних
досліджень
щодо впливу
мелоксикаму
на здатність
керувати
автотранспортом
або іншими
механізмами
немає. З огляду
на
фармакодинамічний
профіль та
виявлені
побічні
реакції
очікується,
що лікарський
засіб не
впливатиме
або матиме
незначний
вплив на
зазначену
діяльність.
Проте
пацієнтам, у
яких
спостерігалися
розлади
функції зору,
зокрема
нечіткість
зору, запаморочення,
сонливість,
вертиго або
інші порушення
центральної
нервової
системи, рекомендовано
утриматися
від
керування автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози

Дозування

Лікарський
засіб слід
застосовувати
у дозі 15 мг 1 раз
на добу (1
ін’єкція).

Не
перевищувати
дозу 15 мг/добу.

Лікування
повинно
обмежуватися
однією ін’єкцією
на початку
терапії з
максимальною
тривалістю
до 2–3 діб в
обґрунтованих
виняткових
випадках
(тобто коли
інші шляхи застосування
неможливі).

Побічні
реакції
можна
мінімізувати,
якщо застосовувати
найменшу
ефективну
дозу протягом
найкоротшого
терміну
лікування, необхідного
для контролю
симптомів
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Слід
періодично
оцінювати
потребу
пацієнта у
симптоматичному
полегшенні
та його відповідь
на лікування.

Особливі
категорії
пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку (див.
розділ
«Фармакокінетика»).
Рекомендована
доза
лікарського
засобу для
пацієнтів
літнього
віку
становить 7,5
мг на добу
(половина
ампули
місткістю 1,5
мл) (також див.
підрозділ
«Пацієнти з
підвищеним
ризиком розвитку
побічних
реакцій»
нижче і розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
з підвищеним
ризиком
розвитку побічних
реакцій (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Застосування
лікарського
засобу
пацієнтам із
підвищеним
ризиком
розвитку
побічних
реакцій,
наприклад
пацієнтам зі
шлунково-кишковими
захворюваннями
в анамнезі чи
факторами
ризику
розвитку
серцево-судинних
захворювань,
слід
розпочинати
із дози 7,5 мг на
добу
(половина
ампули
місткістю 1,5
мл).

Пацієнти
із нирковою
недостатністю.
Лікарський
засіб
протипоказаний
пацієнтам із
тяжкою
нирковою
недостатністю,
які не
перебувають
на
гемодіалізі
(див. розділ «Протипоказання»).

Для
пацієнтів із
термінальною
стадією ниркової
недостатності
на
гемодіалізі
доза не
повинна
перевищувати
7,5 мг на добу
(половина
ампули 1,5 мл).

Пацієнтам
із легкою та
середньою
нирковою
недостатністю
(а саме
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну
вище 25 мл/хв)
зниження
дози не
потрібне.

Пацієнти
із
печінковою
недостатністю.
Лікарський
засіб
протипоказаний
пацієнтам із
тяжкою
печінковою
недостатністю
(див. розділ
«Протипоказання»).

Пацієнтам
із легкою та
середньою печінковою
недостатністю
зменшення
дози не
потрібне.

Спосіб
застосування

Лікарський
засіб
призначений
для внутрішньом’язового
застосування.

Розчин
для ін’єкцій
слід вводити
повільно
шляхом
глибокої
внутрішньом’язової
ін’єкції у
верхній
зовнішній
квадрант
сідниці із
суворим
дотриманням
асептичної
техніки. У
разі
повторного
введення
рекомендується
чергувати
ліву та праву
сідниці. Перед
ін’єкцією
важливо
перевірити,
щоб вістря
голки не
попало в
судину.

У
разі появи
сильного
болю під час
ін’єкції
слід негайно
припинити
введення.

Якщо
у пацієнта
протез
кульшового
суглоба,
ін’єкцію
слід зробити
в іншу
сідницю.

Для
продовження
лікування
слід
застосовувати
пероральні
форми
мелоксикаму.

Діти.
Лікарський
засіб
протипоказаний
дітям (віком
до 18 років) —
див. розділ
«Протипоказання».

Передозування

Симптоми
гострого
передозування
НПЗЗ
зазвичай обмежуються
летаргією,
сонливістю,
нудотою, блюванням
та
епігастральним
болем, які в цілому
є оборотними
при
підтримувальній
терапії. Може
виникнути
шлунково-кишкова
кровотеча.
Тяжке
отруєння
може
призвести до
артеріальної
гіпертензії,
гострої ниркової
недостатності,
дисфункції
печінки, пригнічення
дихання,
коми, судом,
серцево-судинної
недостатності
та зупинки
серця. При
терапевтичному
застосуванні
НПЗЗ повідомляли
про
анафілактоїдні
реакції, що
також можуть
спостерігатися
при
передозуванні.

Лікування.
У
разі
передозування
НПЗЗ
рекомендується
симптоматичне
та
підтримувальне
лікування.
Дослідження
показали
прискорення
виведення
мелоксикаму
за допомогою
4 пероральних
доз
холестираміну
4 г 3 рази на
добу.

Побічні
реакції

Дані
досліджень
та
епідеміологічні
дані дають
можливість
припустити,
що застосування
деяких НПЗЗ
(особливо у
високих
дозах та
впродовж
тривалого
часу)
пов’язане з
деяким
підвищенням
ризику
судинних
тромботичних
явищ, таких
як інфаркт
міокарда або інсульт
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

При
лікуванні
НПЗЗ
спостерігалися
набряк,
артеріальна
гіпертензія
та серцева
недостатність.

Більшість
виявлених
побічних
реакцій мелоксикаму
шлунково-кишкового
походження.
Можлива
пептична
виразка,
перфорація
або
шлунково-кишкова
кровотеча,
іноді летальна,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
Після
застосування
мелоксикаму
спостерігалися
нудота,
блювання,
діарея,
метеоризм, запор,
диспепсія,
абдомінальний
біль, мелена, блювання
кров’ю,
виразковий
стоматит, загострення
коліту та
хвороби
Крона (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
З меншою частотою
виникав
гастрит.

Відомо
про випадки
тяжких
уражень
шкіри: синдрому
Стівенса —
Джонсона та
токсичного
епідермального
некролізу
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Нижче
наведено
небажані
реакції
мелоксикаму,
що були
зареєстровані
у 27 клінічних
дослідженнях
з тривалістю
лікування не
менше 14 днів. У
клінічних
дослідженнях
брали участь
15 197 пацієнтів,
які приймали
мелоксикам
перорально у
добовій дозі
7,5 мг або 15 мг протягом
періоду до
одного року.

Також
наводяться
небажані
реакції,
виявлені під
час
післяреєстраційного
застосування.

Критерії
оцінки
частоти
розвитку
побічних
реакцій
лікарського
засобу: дуже
часто (≥1/10);
часто (≥1/100, <1/10);
нечасто (≥1/1000, <1/100);
рідко (≥1/10000, <1/1000);
дуже рідко (<1/10000);
частота
невідома (не
можна визначити
за наявними
даними).

З
боку системи
крові та
лімфатичної
системи:

нечасто —
анемія; рідко
— відхилення
показників
аналізу
крові від
норми
(включаючи зміну
кількості
лейкоцитів),
лейкопенія, тромбоцитопенія.

Зафіксовано
дуже рідкі
випадки
агранулоцитозу
(див. «Окремі
серйозні
та/або часті
побічні
реакції»).

З
боку імунної
системи:

нечасто
— алергічні
реакції, крім
анафілактичних
або анафілактоїдних;
частота
невідома —
анафілактичний
шок,
анафілактична
реакція,
анафілактоїдна
реакція,
включаючи шок.

З
боку психіки:

рідко
— зміна
настрою,
нічні жахи;
частота невідома
—
сплутаність
свідомості,
дезорієнтація,
безсоння.

З
боку
нервової
системи:

часто
— головний
біль; нечасто
— запаморочення,
сонливість.

З
боку органів
зору:

рідко
— розлади
функції зору,
що включають нечіткість
зору;
кон’юнктивіт.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату:

нечасто
—
запаморочення; рідко
— дзвін у вухах.

З
боку серця:

рідко
— відчуття
серцебиття.

Повідомляли
про серцеву
недостатність,
пов’язану із
застосуванням
НПЗЗ.

З
боку
судинної
системи:

нечасто
— підвищення
артеріального
тиску (див.
розділ
«Особливості
застосування»),
припливи.

З
боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння:

рідко
— астма у
пацієнтів з
алергією на
ацетилсаліцилову
кислоту та
інші НПЗЗ;

частота
невідома —
інфекції
верхніх дихальних
шляхів,
кашель.

З
боку
травного
тракту:

дуже
часто — розлади
травної
системи:
диспепсія,
нудота,
блювання,
біль у
животі,
запор,
метеоризм, діарея;
нечасто —
прихована
або
макроскопічна
шлунково-кишкова
кровотеча,
стоматит,
гастрит,
відрижка;
рідко —
коліт,
гастродуоденальна
виразка,
езофагіт;
дуже рідко — шлунково-кишкова
перфорація;
частота невідома
— пакреатит.

Шлунково-кишкова
кровотеча,
виразка або перфорація
можуть бути
тяжкими,
іноді летальними,
особливо у
пацієнтів
літнього віку
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку
гепатобіліарної
системи:

нечасто
— порушення
показників
функції печінки
(наприклад,
підвищення
рівнів
трансаміназ
або
білірубіну);
дуже рідко —
гепатит; частота
невідома —
жовтяниця,
печінкова недостатність.

З
боку шкіри і
підшкірної
клітковини:

нечасто
—
ангіоневротичний
набряк, свербіж,
висипання;
рідко —
синдром
Стівенса — Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз,
кропив’янка;
дуже рідко —
бульозний
дерматит,
мультиформна
еритема;
частота
невідома —
реакції
фоточутливості,
ексфоліативний
дерматит,
фіксований
медикаментозний
висип (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку
сечовидільної
системи:

нечасто
— затримка
натрію та
води, гіперкаліємія
(див. розділи
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій» і
«Особливості
застосування»),
зміни показників
функції
нирок
(підвищення
рівня креатиніну
та/або
сечовини
сироватки
крові); дуже
рідко —
гостра
ниркова
недостатність,
зокрема у
пацієнтів із
факторами
ризику (див.
розділ
«Особливості
застосування»);
частота
невідома —
інфекції
сечовивідних
шляхів,
порушення
частоти
сечовипускання.

З
боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз:

частота
невідома — жіноче
безпліддя,
затримка
овуляції.

Загальні
розлади та
реакції у
місці введення:

часто
—
затвердіння
у місці
ін’єкції,
біль у місці
ін’єкції; нечасто
— набряк,
зокрема
набряк
нижніх
кінцівок; частота
невідома —
грипоподібні
симптоми.

З
боку
скелетно-м’язової
системи та
сполучної
тканини:

частота
невідома —
артралгія,
біль у спині, ознаки
та симптоми,
пов’язані із
суглобами.

Окремі
серйозні
та/або часті
побічні реакції

Повідомляли
про дуже
рідкі
випадки
агранулоцитозу
у пацієнтів,
які приймали
мелоксикам
та інші
потенційно
мієлотоксичні
лікарські
засоби (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Побічні
реакції, які
раніше не
спостерігалися
при
застосуванні
мелоксикаму,
але характерні
для інших
препаратів
цієї фармакотерапевтичної
групи

Органічне
ниркове
ураження, що
може призводити
до гострої
ниркової
недостатності:
зафіксовано
дуже рідкі
випадки
інтерстиціального
нефриту,
гострого
тубулярного некрозу,
нефротичного
синдрому та
папілярного
некрозу (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
велике значення.
Це дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їхнім
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання. Зберігати
при
температурі
не вище 25 ºС в
оригінальній
упаковці та
недоступному
для дітей
місці.

Несумісність. Через
можливу
несумісність
лікарський засіб
не можна
змішувати з
іншими
препаратами
в одному
шприці.

Упаковка. По 1,5 мл
в ампулі; по 3
ампули у
контурній
чарунковій
упаковці; по 1
контурній
чарунковій упаковці
в картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник

УОРЛД
МЕДИЦИН ІЛАЧ
САН. ВЕ ТІДЖ. A.Ш./

WORLD
MEDICINE ILAC SAN. VE TIC. A.S.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності

ОПЗЧ,
квартал
Г.О.Паша, 6-та
вулиця, №30,
Черкезкой/Текірдаг,
Туреччина/

COSB
G.O.Pasa Mah. 6. Cad. No:30, Cerkezkoy/Tekirdag, Turkey.