ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

АРИТЕРО

(ARITERO)

Склад:

діюча
речовина: арипіпразол
(аripiprazole);

1
таблетка
містить
арипіпразолу
5 мг або 10 мг;

допоміжні
речовини: лактози моногідрат,
крохмаль
кукурудзяний,
целюлоза
мікрокристалічна,
гідроксипропілцелюлоза,
магнію
стеарат, індигокармін
(Е 132) – для
таблеток по 5
мг; заліза
оксид
червоний (Е 172) –
для таблеток
по 10 мг.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

· таблетки
по 5 мг: від
світло-блакитного
до
блакитного
кольору, таблетки
модифікованої
прямокутної
форми, двоопуклі
зі скошеними
краями, з
написом «І» з
одного боку
та «95» з
іншого;

· таблетки
по 10 мг: від світло-рожевого
до рожевого
кольору, таблетки
модифікованої
прямокутної
форми,
двоопуклі зі
скошеними
краями, з
написом «І» з
одного боку
та «96» з
іншого.

Фармакотерапевтична
група. Антипсихотичні
засоби
(нейролептики).
Арипіпразол.

Код
АТХ N05A X12.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Терапевтична
дія
арипіпразолу
при шизофренії
зумовлена поєднанням
часткової
агоністичної
активності щодо
дофамінових D2-рецепторів
і
серотонінових
5HT1А-рецепторів
та
антагоністичною
активністю щодо
серотонінових
5-HT2-рецепторів.
Арипіпразол
в
експериментах
на тваринах проявляв
антагонізм щодо
дофамінергічної
гіперактивності
та агонізм щодо
дофамінергічної
гіпоактивності.
Арипіпразол
має високу звʼязуючу афінність
in vitro до
дофамінових D2-
і D3-рецепторів,
серотонінових
5-HT1А- і 5-HT2А-рецепторів
та помірну
аффінність
до
дофамінових D4-,
серотонінових
5-HT2c- і 5-HT7-рецепторів,
альфа-1- адренорецепторів
та H1-гістамінових
рецепторів.
Арипіпразол
характеризується
також помірною
афінністю до
ділянок
зворотного
захоплення
серотоніну
та
відсутністю
афінності до
мускаринових
рецепторів. Взаємодією
не тільки з
дофаміновими
та серотоніновими
рецепторами
можна
пояснити деякі
клінічні
ефекти
арипіпразолу.

Арипіпразол,
призначений
здоровим добровольцям
у дозі від 0,5 до
30 мг 1 раз на добу
протягом 2 тижнів,
призвів до
залежного
від дози зниження
зв’язування 11C-раклопріда,
ліганда
рецептора D2/D3,
для
виявлення
хвостатого
ядра та
лушпини за
допомогою
позитронно-емісійної
томографії.

Фармакокінетика.

Всмоктування

Арипіпразол
добре
всмоктується,
його максимальна
концентрація
у плазмі
крові (Cmax) проявляється
через 3-5 годин
після
введення
дози.
Арипіпразол
проходить
мінімальний
пресистемний
метаболізм. Абсолютна
біодоступність
таблетованої
форми
препарату
становить 87 %.
Їжа з високим
вмістом жиру
не впливає на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу.

Розподіл

Арипіпразол
широко
розподіляється
у тканинах
організму. Об’єм
розподілу
становить 4,9 л/кг,
вказуючи на
екстенсивний
екстраваскулярний
розподіл. При
терапевтичних
концентраціях
більше 99 %
арипіпразолу
та
дегідроарипіпразолу
звʼязуються
з білками
сироватки
крові,
переважно з
альбуміном.

Біотрансформація

Арипіпразол
активно
метаболізується
печінкою, насамперед
трьома
шляхами
біотрансформації:
дегідрогенізацією,
гідроксилюванням,
N-деалкілуванням.
На основі досліджень
in vitro
ферменти CYP3A4 та
CYP2D6, які
відповідають
за
дегідрогенізацію
і гідроксилювання
арипіпразолу
та N-деалкілування,
каталізуються
ферментом CYP3A4.
Арипіпразол
є домінуючою
речовиною
препарату у
великому
колі кровообігу.
У стійкому
стані
дегідроарипіпразол,
активний
метаболіт, становить
приблизно 40 %
площі під
фармакокінетичною
кривою «концентрація-час»
(AUC)
арипіпразолу
у плазмі
крові.

Виведення

Середній
період
напіввиведення
арипіпразолу
становить
приблизно 75 годин
в осіб з
активним
метаболізмом
CYP2D6 та приблизно
146 годин в осіб
зі слабким
метаболізмом
CYP2D6.

Загальний
кліренс
арипіпразолу
становить 0,7 мл/хв/кг
і в основному
відбувається
у печінці. Після
однієї
пероральної
дози
арипіпразолу
приблизно 27 %
виводиться
із сечею та
приблизно 60 %
із калом.
Менше 1 %
арипіпразолу
в
незміненому
вигляді виводиться
із сечею,
приблизно 18 %
прийнятої
дози у
незміненому
вигляді
виводиться з
калом.

Пацієнти літнього
віку

Не
виявлено
відмінностей
у
фармакокінетичних
властивостях
арипіпразолу
між здоровими
пацієнтами літнього
віку та
дітьми, немає
жодного
помітного
впливу віку
пацієнтів на
фармакокінетичний
аналіз
пацієнтів,
хворих на
шизофренію.

Стать

Не
виявлено
відмінностей
у
фармакокінетичних
властивостях
арипіпразолу
між здоровими
представниками
жіночої та
чоловічої
статі, немає
жодного
помітного
впливу статі
населення на
фармакокінетичний
аналіз у
пацієнтів,
хворих на
шизофренію.

Куріння

Оцінка груп
пацієнтів не
виявила жодного
доказу
клінічно
значущих
наслідків
впливу паління
на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу.

Раса

Оцінка груп
пацієнтів не
виявила жодного
доказу
клінічно
значущих
наслідків
впливу раси на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу.

Ниркова
недостатність

Фармакокінетичні
характеристики
арипіпразолу
та
гідроарипіпразолу
виявилися подібними
у хворих із
гострою
хворобою
нирок
порівняно з
молодими
здоровими добровольцями.

Печінкова
недостатність

Однодозове
клінічне дослідження
у пацієнтів з
різним
ступенем
цирозу
печінки
(класи A, B та C за
класифікацією
Чайлда-Пʼю) не
виявило
значного
впливу
печінкової недостатності
на
фармакокінетичні
властивості
арипіпразолу
та
гідроарипіпразолу,
однак
дослідження
проводили
лише на трьох
пацієнтах із
цирозом
печінки
класу С, що
недостатньо
для
отримання
висновків
щодо їх
метаболічної
здатності.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
шизофренії у
дорослих.

Лікування
помірних і
тяжких
маніакальних
епізодів при
біполярному
розладі I
типу, а також
для
запобігання
нових
маніакальних
епізодів у
дорослих, які
раніше
перенесли
маніакальні епізоди
та
відповідали
на лікування
арипіпразолом.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
арипіпразолу
або до будь-якого
іншого
компонента,
що входить до
складу
препарату.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Внаслідок
антагонізму
до α1-адренергічних
рецепторів
арипіпразол
може
посилювати
ефект деяких
антигіпертензивних
препаратів.

Оскільки
арипіпразол
впливає на
центральну
нервову
систему (ЦНС),
слід
дотримуватись
обережності
у разі
одночасного
прийому
алкоголю або
препаратів,
що впливають
на ЦНС, у зв’язку
з можливими
перехресними
небажаними
реакціями, такими як
седативна
дія (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Слід з
обережністю
застосовувати
арипіпразол
у поєднанні з
іншими
лікарськими
засобами, які
подовжують
інтервал QT
або порушують
електролітний
баланс.

Потенційний
вплив інших
лікарських
засобів на
дію
арипіпразолу

Інгібітор
секреції
соляної
кислоти, антагоніст
H2-гістамінових
рецепторів
фамотидин,
знижує
швидкість
всмоктування
арипіпразолу,
але цей ефект
не
вважається
клінічно значущим.

Арипіпразол
метаболізується
декількома
шляхами з
участю
ферментів CYP2D6 і
CYP3A4, але не ферментів
CYP1A. Таким чином,
курцям
корегувати
дозу не
потрібно.

Хінідин
та інші
інгібітори CYP2D6

У
дослідженнях
у
здорових
добровольців
потужні
інгібітори
ізоферменту
CYP2D6 (хінідин)
підвищували площу
під
фармакокінетичною
кривою «концентрація-час»
(AUC)
арипіпразолу
на 107 %, при
цьому максимальна
концентрація
(Cmax)
залишалася
незміненою. AUC
і Cmax
дегідроарипіпразолу,
активного
метаболіту,
знижувалися
на 32 % і 47 %
відповідно. У
зв’язку з цим
необхідно
зменшувати
дозу препарату
приблизно у
два рази при
призначенні
його з
хінідином. Інші
потужні
інгібітори CYP2D6,
такі як
флуоксетин і
пароксетин, імовірно,
мають
аналогічний
вплив, тому
необхідне
подібне
зниження
дози.

Кетоконазол
та інші
інгібітори CYP3A4

При
дослідженнях
у здорових
добровольців
потужний
інгібітор CYP3A4
(кетоконазол)
підвищував AUC
і Cmax
арипіпразолу
на 63 % і 37 %
відповідно. AUC і Cmax
дегідроарипіпразолу
збільшувалися
на 77 % і 43 %
відповідно. В
осіб зі
зниженим
метаболізмом
CYP2D6 одночасний
прийом
потужних
інгібіторів
CYP3A4 може призвести
до появи
більш високої
концентрації
арипіпразолу
у плазмі крові
порівняно з
такою у
пацієнтів з
активним
метаболізмом
CYP2D6. У разі
необхідності
одночасного
застосування
кетоконазолу
або інших потужних
інгібіторів
CYP3A4 з
арипіпразолом
очікувана
користь
повинна перевищувати
можливий
ризик для
пацієнта. У
разі
одночасного
призначення
арипіпразолу
та
кетоконазолу
дозу арипіпразолу
потрібно зменшити
приблизно
наполовину.
Інші потужні
інгібітори CYP3A4,
такі як
ітраконазол
та інгібітори
протеази ВІЛ,
теоретично
можуть
давати такі ж
ефекти, тому
потрібно
відповідно
знижувати
дози (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Після
припинення
прийому
інгібітора CYP2D6
або CYP3A4 дозу
арипіпразолу
потрібно
підвищити до рівня,
що
застосовували
до початку
супутнього
лікування.

Можливе
незначне
підвищення
концентрації
арипіпразолу
у плазмі крові
у разі
одночасного
застосування
слабких інгібіторів
CYP3A4 (наприклад,
дилтіазему)
або CYP2D6 (наприклад,
есциталопраму).

Карбамазепін
та інші
інгібітори CYP3A4

При
комбінованому
застосуванні
з карбамазепіном,
потужним
індуктором CYP3A4,
перорального
арипіпразолу
пацієнтам із
шизофренією
і
шизоафективним
розладом геометричні
Cmax і AUC
арипіпразолу
були на 68 % і 73 %
нижчими
порівняно з
відповідними
показниками
при монотерапії
арипіпразолом
у дозі 30 мг.
Середні
геометричні Cmax
і AUC
дегідроарипіпразолу
при
комбінованому
застосуванні
з
карбамазепіном
знижувалися
на 69 % і 71 %
порівняно з
відповідними
показниками
монотерапії арипіпразолом.

Дозу
арипіпразолу
потрібно
подвоїти у разі
його
одночасного
прийому з
карбамазепіном. Сумісне
застосування
арипіпразолу
та інших
потужних
індукторів CYP3A4
(таких як
рифампіцин,
рифабутин,
фенітоїн,
фенобарбітал,
примідон,
ефавіренз,
невірапін і
звіробій
звичайний)
теоретично
має
аналогічний
вплив, тому
необхідне
відповідне
підвищення
дози. Після
припинення
прийому
потужних
індукторів CYP3A4
дозу арипіпразолу
слід зменшити
до
рекомендованої.

Вальпроат
та літій

У разі
одночасного
прийому
вальпроату
або літію з
арипіпразолом
не було зафіксовано
клінічно
значущих
змін
концентрації
арипіпразолу, тому
корекція
дози не
потрібна.

Потенційний
вплив
арипіпразолу
на дію інших
лікарських
засобів

У
клінічних
дослідженнях
арипіпразол
у дозі 10−30
мг/добу не
спричиняв
клінічно
важливих
лікарських
взаємодій,
опосередкованих
ферментами CYP2D6
(співвідношення
декстрометорфану/3-метоксиморфіну),
CYP2C9 (варфарин), CYP2C19
(омепразол) і
CYP3A4
(декстрометорфан).
Крім того, не
було
показано, що
арипіпразол
і дегідроарипіпразол
впливають на
CYP1A2-опосередкований
метаболізм in vitro.
Таким чином,
малоймовірно,
що
арипіпразол має
клінічно
значущий
вплив на
речовини, що
метаболізуються
цим
ферментом.

У
разі
одночасного
прийому
арипіпразолу
з
вальпроатом,
літієм або
ламотриджином
не було відзначено
клінічно
значущих
змін
концентрації
вальпроату,
літію або
ламотриджину.

Серотоніновий
синдром

У
пацієнтів,
які приймали
арипіпразол,
спостерігалися
випадки
серотонінового
синдрому, особливо
у разі
одночасного
застосування
з іншими
серотонінергічними
препаратами,
такими як
селективний
інгібітор
зворотного
захоплення
серотоніну/селективний
інгібітор
зворотного
захоплення
серотоніну/норадреналіну
(СІЗЗС/СІЗЗСН),
або з
препаратами,
які
підвищують
концентрацію
арипіпразолу
(див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Особливості
застосування.

При
лікуванні антипсихотичними препаратами
поліпшення
клінічного
стану
пацієнта може
зайняти від
декількох
днів до
декількох
тижнів. У цей
період слід
вести
ретельний нагляд
за станом
пацієнтів.

Схильність
до суїциду

Поява
суїцидальної
поведінки
притаманна
пацієнтам із
психотичними
захворюваннями
і порушеннями
настрою та в
деяких
випадках
спостерігалася
невдовзі після
початку
застосування
нейролептиків
або переходу
з одного
нейролептика
на інший
нейролептик,
включаючи лікування
арипіпразолом
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Лікування
нейролептиками
повинно
супроводжуватися
ретельним
наглядом за
пацієнтами,
які належать
до групи
підвищеного
ризику.

Серцево-судинні
розлади

Арипіпразол
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам, в
анамнезі
яких наявні
серцево-судинні
захворювання
(інфаркт міокарда
або ішемічна
хвороба
серця,
серцева недостатність
або
порушення
провідності),
цереброваскулярні
порушення,
стани, що зумовлюють
схильність
пацієнтів до артеріальної
гіпотензії
(зневоднення,
гіповолемія,
застосування
антигіпертензивних
лікарських
засобів) або до
артеріальної
гіпертензії,
включаючи
прогресуючу
або злоякісну
гіпертензію. При
лікуванні
нейролептиками
спостерігалися
випадки
венозної
тромбоемболії
(ВТЕ).
Оскільки у пацієнтів,
які
приймають
нейролептики,
часто
спостерігаються
набуті
фактори ризику
ВТЕ, до і під
час
лікування
арипіпразолом
повинно бути
виявлено всі
можливі
фактори
ризику ВТЕ і
вжито всіх
профілактичних
заходів.

Подовження
інтервалу QT

У
клінічних
дослідженнях
арипіпразолу
порівняно з
плацебо спостерігалися
випадки
подовження
інтервалу QT. Слід
дотримуватись
обережності
при застосовуванні
арипіпразолу
пацієнтам, у
сімейному анамнезі
яких є
випадки
подовження
інтервалу QT
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Пізня
дискінезія

У
клінічних
дослідженнях
рідко
повідомляли
про симптоми
пізньої
дискінезії у
пацієнтів,
які приймали
арипіпразол
протягом періоду
до одного
року. У разі появи
симптомів
пізньої
дискінезії у
пацієнта, який
приймає
арипіпразол,
слід
розглянути
доцільність
зниження
дози
препарату
або припинення
лікування (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Зазначені
симптоми
можуть
тимчасово
загостритися
або навіть
виникнути
після припинення
лікування.

Інші
екстрапірамідні
симптоми

У
клінічних
дослідженнях
арипіпразолу
у дітей
спостерігалися
акатизія і
паркінсонізм.
У разі появи
ознак інших
екстрапірамідних
симптомів
слід розглянути
можливість
зниження
дози та вести
ретельний
клінічний
моніторинг
стану пацієнта.

Злоякісний
нейролептичний
синдром (ЗНС)

ЗНС
являє собою
комплекс
симптомів,
повʼязаних
із
застосуванням
лікарських
засобів-нейролептиків,
який
потенційно
може мати летальний
наслідок. У
клінічних
дослідженнях
арипіпразолу
випадки
розвитку ЗНС
були
рідкісними. Клінічними
проявами ЗНС
є
гіперпірексія
(дуже висока
температура
тіла), м’язова
ригідність,
змінений
психічний
статус і ознаки
розладу
вегетативної
нервової системи
(нерегулярний
пульс або артеріальний
тиск,
тахікардія,
посилене
потовиділення
і серцева
аритмія).
Додаткові
ознаки можуть
включати
підвищення
рівня
креатинкінази,
міоглобінурію
(рабдоміоліз)
і гостру
ниркову недостатність.
Проте
спостерігалися
й окремі
випадки
підвищення
рівня
креатинкінази
і
рабдоміолізу,
не обов’язково
пов’язані зі
ЗНС. У разі
появи у
пацієнта
симптомів ЗНС
або незʼясованої дуже
високої
температури
тіла без
додаткових
клінічних
проявів ЗНС
прийом усіх
нейролептичних
лікарських
засобів, у
тому числі
арипіпразолу,
необхідно
припинити.

Судоми

У
клінічних
дослідженнях
нечасто
повідомляли про
випадки судом
при
лікуванні
арипіпразолом.
Тому арипіпразол
слід з
обережністю застосовувати
пацієнтам з наявністю
судом в
анамнезі чи
при станах, пов’язаних
із виникненням
судом (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Пацієнти
літнього віку
із психозом
на тлі
деменції

Підвищена
летальність

У
клінічних
дослідженнях
при
застосуванні
арипіпразолу
у пацієнтів
літнього
віку із хворобою
Альцгеймера (середній
вік 82 роки) відзначався
підвищений
ризик
летального
наслідку порівняно
з плацебо. Рівень
летальності
становив при
прийомі арипіпразолу
3,5 % порівняно з
1,7 % при прийомі
плацебо. Хоча
причини
летального
наслідку
були різними,
більшість із
них мала
серцево-судинне
(наприклад,
серцева
недостатність,
раптовий
летальний
наслідок) або
інфекційне
(наприклад,
пневмонія) походження
(див.
розділ «Побічні
реакції»).

Цереброваскулярні
побічні
реакції

У
деяких
клінічних
дослідженнях
у
пацієнтів літнього
віку (середній
вік − 84 роки;
діапазон 78−88
років) спостерігалися
побічні
реакції
цереброваскулярного
типу (наприклад,
інсульт,
транзиторна
ішемічна
атака), у тому
числі з
летальним
наслідком. Загалом в
1,3 % пацієнтів,
які
застосовували
арипіпразол,
повідомлялося
про цереброваскулярні
побічні
реакції
порівняно з 0,6 %
пацієнтів, які
отримували
плацебо. Ця
відмінність
не являється
статистично значущою.
Крім того, в
одному з цих
досліджень
із застосуванням
фіксованої
дози описано звʼязок
із прийомом
арипіпразолу
та виникненням
цереброваскулярних
побічних реакцій
(див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Арипіпразол
не показаний
для
лікування
психозів при
деменції.

Гіперглікемія
і цукровий
діабет

Гіперглікемія,
у деяких
випадках
надзвичайно
тяжка і пов’язана
з
кетоацидозом
або
гіперосмолярною
комою, у т. ч. з
летальним
наслідком,
була зафіксована
у пацієнтів,
які приймали
атипові
нейролептики,
у тому числі
арипіпразол.
Фактори ризику
тяжких
ускладнень
включають
ожиріння і
наявність
діабету в
сімейному
анамнезі. У
клінічних
дослідженнях
арипіпразол
не показав
значущих
відмінностей
у частоті захворювань,
повʼязаних
із
гіперглікемією
(включаючи
діабет) або в
патологічних
лабораторних
показниках
глікемії
порівняно з
плацебо. Відсутня
точна
порівняльна
оцінка ризиків
побічних
реакцій, повʼязаних
із
гіперглікемією,
у пацієнтів,
які приймали
арипіпразол
та інші
атипові
нейролептики.
Необхідно
ретельно
наглядати за
станом пацієнтів,
які
приймають
будь-які
нейролептики,
включаючи
арипіпразол,
фіксуючи симптоми
гіперглікемії
(такі як
полідипсія, поліурія,
поліфагія і
слабкість), а
стан пацієнтів
із цукровим
діабетом або
факторами
ризику
розвитку
цукрового
діабету необхідно
регулярно
контролювати
щодо підвищення
рівня
глюкози (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Гіперчутливість

При застосуванні
арипіпразолу
можуть розвиватися
реакції
гіперчутливості, які
характеризуються
алергічними
симптомами
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Збільшення
маси тіла

У
пацієнтів із
шизофренією
і маніакальними
епізодами
біполярного розладу
часто
спостерігається
збільшення
маси тіла
внаслідок
супутніх
захворювань,
застосування
нейролептиків,
які, як
відомо, спричиняють
збільшення
маси тіла, а
також
відсутності
здорового
способу
життя, що
може
призвести до тяжких
ускладнень. У процесі післяреєстраційних
досліджень у
пацієнтів,
які приймали
арипіпразол,
спостерігалося
збільшення
маси тіла. У
даних
пацієнтів
існують
значні
фактори
ризику, такі
як наявність
в анамнезі цукрового
діабету, захворювань
щитовидної
залози або
аденоми
гіпофіза.

У
клінічних
дослідженнях
арипіпразолу
в дорослих не
зафіксовано
клінічно
значущого
збільшення
маси тіла. У
клінічних
дослідженнях
арипіпразолу
в підлітків
із
маніакальними
епізодами біполярного
розладу
через 4 тижні
лікування зафіксовано
збільшення
маси тіла,
пов’язаного
з прийомом
арипіпразолу.
У підлітків з
біполярною
манією необхідно
контролювати
масу тіла.
При значному
збільшенні
маси тіла потрібно
вирішити
питання щодо
можливого
зменшення
дози (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Дисфагія

Нейролептики,
включаючи
арипіпразол,
можуть
спричиняти
порушення
моторики
стравоходу та
аспірацію
вмісту
шлунка.
Арипіпразол
та інші
нейролептики
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
підвищеним
ризиком аспіраційної
пневмонії.

Патологічна
схильність
до азартних
ігор та інші
розлади
імпульсного
контролю

Пацієнти
можуть
відчувати
посилення
випадків
патологічної
схильності,
особливо до
азартних
ігор, і
нездатність
контролювати
ці напади під
час прийому
арипіпразолу.
Також
повідомлялось
про
гіперсексуальність,
непереборний
потяг до
покупок, переїдання
або
неконтрольований
потяг до вживання
їжі та інші
розлади
імпульсивної
та компульсивної
поведінки.
Важливо, щоб
лікарі
повідомляли
пацієнтам
про розвиток
нових або
вищезазначених
розладів при
лікуванні
арипіпразолом.
Слід
зазначити, що
симптоми
імпульсного
контролю
можуть бути пов’язані
з основним
розладом,
однак іноді
повідомлялось
про
припинення
спонукань
при
зменшенні дози
препарату
або при
припиненні
лікування.
Розлади
імпульсного
контролю
можуть нанести
шкоду
пацієнту та
іншим людям,
якщо вони не
визначені.
Якщо у
пацієнта
розвинеться
така схильність
під час
прийому
арипіпразолу,
необхідно вирішити
питання про
зменшення
дози або припинення
лікування
(див. розділ
«Побічні реакції»).

Лактоза

Препарат
Аритеро містить
лактозу.
Пацієнтам із
рідкісними спадковими
порушеннями,
такими як
непереносимість
галактози,
дефіцит
лактази Лаппа
або
порушення
всмоктування
глюкози-галактози,
не слід
приймати цей
лікарський
засіб.

Пацієнти
із супутнім
захворюванням
СДУГ (синдром
дефіциту
уваги і
гіперактивності) Незважаючи
на високу
частоту
супутніх захворювань
біполярного
розладу типу
I і СДУГ, є дуже
обмежені
дані з
безпеки
одночасного
застосування
арипіпразолу
і стимуляторів,
тому при
одночасному
призначенні
цих лікарських
засобів
необхідна
надзвичайна
обережність.

Падіння

Арипіпразол
може
викликати
сонливість, ортостатичну
гіпотензію,
рухову та
сенсорну
нестабільність,
що може
призвести до
падіння. Слід
дотримуватися
обережності
при
лікуванні
пацієнтів з
підвищеним
ризиком та
починати
лікування з
більш
низьких початкових
доз
(наприклад,
для
пацієнтів літнього
віку або
ослаблених
пацієнтів;
див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Відсутні
адекватні і
добре
контрольовані
дослідження
застосування
арипіпразолу
у вагітних
жінок.
Повідомляли
про вроджені
аномалії,
проте причинно-наслідкового
зв’язку
з
арипіпразолом
не можна було
встановити. Дослідження
на тваринах
не виключили
потенційний
несприятливий
вплив на
внутрішньоутробний
розвиток.
Пацієнтам
слід рекомендувати
попереджати
свого лікаря,
якщо вони
завагітніли
або мають
намір завагітніти
під час
лікування
арипіпразолом.
У зв’язку з
недостатньою
інформацією
щодо безпеки у
людей і проблемами,
виявленими
репродуктивними
дослідженнями
на тваринах,
цей препарат
не слід
застосовувати
у період
вагітності,
якщо тільки
очікувана
користь для
матері чітко
виправдовує
потенційний
ризик для плода.

У
новонароджених,
матері яких
приймали нейролептики (включаючи
арипіпразол)
протягом Ⅲ триместру
вагітності,
існує ризик
виникнення
побічних
реакцій,
включаючи
екстрапірамідні
симптоми
та/або
синдром
відміни, які
після
пологів
можуть
змінюватися
по тяжкості
та
тривалості.
Повідомляли про
випадки
збудження, артеріальної
гіпертензії, артеріальної
гіпотензії,
тремору, сонливості,
респіраторного
дистресу або розладів
при
годуванні. Отже,
новонароджені
повинні
перебувати під
пильним
наглядом (див.
розділ
«Побічні
реакції»).

Період
годування
груддю

Арипіпразол
проникає
у грудне
молоко.
Необхідно
прийняти
рішення щодо
припинення
годування
груддю або
припинення/утримання
від терапії
арипіпразолом
з урахуванням
користі
грудного
годування для
дитини та
переваги
терапії для
жінки.

Фертильність

Згідно
з даними щодо
дослідження
репродуктивної
токсичності
арипіпразол
не впливає на
фертильність.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Арипіпразол
має
незначний
або помірний
вплив на
здатність
керувати
автотранспортом
або іншими
механізмами у
звʼязку з
потенційним
впливом на
нервову систему
та органи
зору та
проявом
побічних реакцій,
таких як
седація,
сонливість,
непритомність,
розмитість
зору,
диплопія
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Спосіб
застосування
та дози.

Таблетки
препарату
Аритеро
застосовувати
внутрішньо.

Дорослі

Шизофренія. Рекомендована
початкова
доза
препарату становить
10 мг/добу або 15
мг/добу з
підтримуючою
дозою 15
мг/добу. Цю
дозу приймати
1 раз на добу
незалежно
від вживання
їжі. Препарат
ефективний у
діапазоні
доз від 10 до 30
мг/добу. Підвищення
ефективності
при прийомі
добової дози,
що перевищує
15 мг,
продемонстровано
не було, хоча
окремим
пацієнтам може
бути корисна
підвищена
доза. Максимальна
добова доза
не повинна
перевищувати
30 мг.

Маніакальні
епізоди при
біполярному
розладі I типу.
Рекомендована
початкова
доза препарату
становить 15
мг. Цю дозу
приймати 1
раз на добу
незалежно
від вживання
їжі як
монотерапію
або у складі
комбінованого
лікування (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).
Для окремих
пацієнтів
можуть бути
корисними
більш високі
дози.
Максимальна
добова доза
не повинна
перевищувати
30 мг.

Запобігання
новим
маніакальним
епізодам при
біполярному
розладі I
типу. Для попередження
рецидивів
маніакальних
епізодів у
пацієнтів,
які застосовують
арипіпразол як
монотерапію
або у складі комбінованої
терапії,
терапію
продовжувати
у тій самій
дозі.
Коригування
добової дози,
в тому числі
зниження
дози, слід
розглядати
на основі
клінічного
стану.

Особливі
групи
пацієнтів

Печінкова
недостатність

Пацієнтам
з легкою або
помірною
печінковою
недостатністю
корекція дози
не потрібна.
Для
пацієнтів з
тяжкою
печінковою
недостатністю
наявних
даних недостатньо
для
встановлення
рекомендацій.
У таких
пацієнтів
дозування
повинно
здійснюватися
з
обережністю.
Однак
максимальну
добову дозу 30
мг для
пацієнтів з
тяжкою
печінковою
недостатністю
слід
застосовувати
з
обережністю
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Ниркова
недостатність

Пацієнтам
з нирковою
недостатністю
корекція
дозування не
потрібна.

Пацієнти літнього віку

Безпека
та
ефективність
препарату
Аритеро при
лікуванні
шизофренії або
маніакальних
епізодів при
біполярному
розладі I
типу для
пацієнтів
віком від 65
років не
встановлена.
Завдяки
більшій чутливості
цієї групи
пацієнтів
при
наявності
клінічних
факторів
слід розглянути
зменшення
початкової
дози (див. розділ
«Особливості
застосування»).

Стать

Пацієнти
жіночої
статі не
потребують
корекції
дозування
порівняно з
пацієнтами чоловічої
статі (див.
розділ «Фармакокінетика»).

Куріння

Відповідно
до
метаболічного
шляху арипіпразолу,
корекція
дози для
курців не
потрібна
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

Коригування
дози
внаслідок
взаємодії

При
одночасному
призначенні потужних
інгібіторів
CYP3A4 або CYP2D6 з
арипіпразолом
дозу
арипіпразолу
потрібно
зменшити. Якщо
зі схеми
комбінованого
лікування виключається
інгібітор CYP3A4
або CYP2D6, дозу
арипіпразолу
необхідно
збільшити (див.
розділ «Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

При
одночасному
застосуванні
потужних
індукторів CYP3A4
з
арипіпразолом
дозу
арипіпразолу
потрібно
збільшити. Якщо
зі схеми
комбінованого
лікування виключається
індуктор CYP3A4,
дозу
арипіпразолу
необхідно
зменшити до рекомендованої
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

Діти.

Безпеку
та
ефективність
застосування
арипіпразолу
дітям не
вивчали.

Передозування.

Симптоми

У
дорослих
пацієнтів
описано
випадки навмисного
або
випадкового
гострого
передозування
арипіпразолом,
дозами до 1260 мг
без подальшого
летального
наслідку.
Потенційно
важливими з
медичної
точки зору
симптомами,
що
спостерігалися,
були
летаргія, підвищений
артеріальний
тиск,
сонливість,
тахікардія,
нудота,
блювання і
діарея.

Окрім
цього, були
отримані
дані про
випадкове
передозування
винятково
арипіпразолом
(у дозі до 195 мг)
у дітей, що не
мало
летального
наслідку.
Потенційно
важливими з
медичної
точки зору
симптомами,
що
спостерігалися,
були
сонливість,
короткочасна
втрата
свідомості
та екстрапірамідні
симптоми.

Лікування

Лікування
передозування
повинно
включати
підтримуючу
терапію,
забезпечення
прохідності
дихальних
шляхів,
оксигенотерапію,
штучну
вентиляцію
легень, а
також контроль
симптомів.
Слід брати до
уваги можливість
передозування
чисельними
лікарськими
засобами.
Через це
необхідно
негайно
розпочати
контроль
стану серцево-судинної
системи, що
повинен
включати
постійний
моніторинг
ЕКГ для
виявлення
можливої
аритмії.

Після
підтвердженого
або
імовірного
передозування
арипіпразолом
необхідний
ретельний
медичний
нагляд і
контроль за
станом
пацієнта до
його
відновлення.

Активоване
вугілля (50 г), що
застосовували
через 1
годину після
прийому
арипіпразолу,
знижувало
показник Cmax
арипіпразолу
приблизно на
41 %, а показник AUC
– приблизно
на 51 %, що
вказує на
можливу
ефективність
активованого
вугілля у
лікуванні
передозування.

Гемодіаліз

Хоча
інформація
про вплив
гемодіалізу
на лікування
передозування
арипіпразолом
відсутня,
малоймовірно,
щоб
гемодіаліз
міг бути
корисним у
лікуванні
передозування,
оскільки
арипіпразол
значною мірою
зв’язується
з білками
плазми крові.

Побічні
реакції.

Короткий
огляд
профілю
безпеки

Найчастішими
побічними
реакціями
були
акатизія і
нудота. Кожен
із
зазначених
симптомів виникав
більше ніж у 3 %
пацієнтів, які
приймали
арипіпразол
перорально.

Перелік
побічних
реакцій

Нижче
наведено
частоту виникнення
побічних
реакцій,
пов’язаних з
терапією
арипіпразолом.
Таблиця
базується на
побічних реакціях,
про які
повідомлялося
під час
клінічних досліджень
та/або
постмаркетингового
застосування.

Усі
побічні
реакції
приведено за
системою класів
та органів та
частотою: дуже часто (≥
1/10), часто
(≥ 1/100 – < 1/10),
нечасто (≥ 1/1 000 – <
1/100), рідко (≥ 1/10000– <
1/1000), дуже рідко (<
1/10000), частота
невідома (не
можуть бути
оцінені за
наявними
даними). У
рамках
кожної групи
частоти
побічні
реакції
приведено у
порядку
зменшення проявів.

Частота
побічних
реакцій,
зареєстрованих
у
постмаркетинговий
період
застосування,
не може бути
оцінена,
оскільки
вони отримані
зі
спонтанних
звітів, тому
частота цих
побічних
реакцій
класифікується
як невідома.

Клас
систем
органів

Часто

Нечасто

Частота
невідома

З
боку крові
та
лімфатичної
системи

лейкопенія,
нейтропенія,
тромбоцитопенія

З
боку
імунної
системи

алергічні
реакції
(наприклад,
анафілактичні
реакції;
ангіоневротичний
набряк,
включно з
набряком
язика;
набряк язика,
набряк
обличчя,
свербіж або кропив’янка)

З
боку
ендокринної
системи

гіперпролактинемія,

зниження
рівня
пролактину
в крові

діабетична
гіперосмолярна
кома, діабетичний
кетоацидоз

З
боку обміну
речовин і
харчування

цукровий
діабет

гіперглікемія

гіпонатріємія,
анорексія

З
боку
психіки

безсоння,
неспокій,
збудження

депресія,

гіперсексуальність

спроби
суїциду,

суїцидальне
мислення і
завершене
самогубство
(див. розділ
«Особливості
застосування»),
патологічна
пристрасть
до азартних ігор,
розлади
імпульсного
контролю,
переїдання,
непереборний
потяг до
покупок, поріоманія,
агресивність,

збудження,
нервозність

З
боку
нервової
системи

акатизія,

екстрапірамідні
порушення, тремор,

головний
біль,
седативний
ефект,
сонливість,
запаморочення

пізня
дискінезія,

дистонія,
синдром
неспокійних
ніг

злоякісний
нейролептичний
синдром (ЗНС), великий
судомний
напад,
серотоніновий
синдром,
порушення
мовлення

З
боку
органів
зору

розмитість
поля зору

диплопія,

фотофобія

окулогірний
криз

З
боку серця

тахікардія

раптовий
летальний
випадок, піруетна
шлуночкова
тахікардія, шлуночкова
аритмія,
зупинка
серцевої діяльності,
брадикардія

З
боку судин

ортостатична
гіпотензія

венозна
тромбоемболія
(включаючи
легеневу
емболію та
тромбоз
глибоких
вен), артеріальна
гіпертензія,

синкопе

З
боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння

гикавка

аспіраційна
пневмонія,
ларингоспазм,

ротоглотковий
спазм

З
боку
травної
системи

запор,
диспепсія,
нудота,
надмірне
слиновиділення,
блювання

панкреатит,
дисфагія,

діарея, дискомфорт
у ділянці
шлунково-кишкового
тракту

З
боку
печінки і
жовчовивідних
шляхів

печінкова
недостатність,
гепатит,
жовтяниця

З
боку шкіри і
підшкірних
тканин

висипання,
реакції
фоточутливості,
алопеція,

посилене
потовиділення,
реакція
на
лікарський
засіб з
еозинофілією
та
системними
симптомами
(DRESS)

З
боку
скелетно-м’язової
та
сполучної
тканин

рабдоміоліз,
міалгія,

ригідність
мʼязів

З
боку нирок і
сечовивідних
шляхів

нетримання
сечі,
затримка
сечовипускання

Вагітність,
післяпологовий  і
перинатальний
стан

синдром
відміни
препарату у
новонароджених
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»)

З
боку
статевих
органів та
молочної
залози

пріапізм

Ускладнення
загального
характеру і
реакції у
місці
введення

втома

порушення
температурної
регуляції
(наприклад,
гіпотермія,
пірексія),

біль
у грудях, периферичний
набряк

Лабораторні
дослідження

зниження
маси тіла,

збільшення
маси тіла, підвищення
рівня

аланінамінотрансфе-рази
(АЛТ),
підвищення рівня
аспартатамінотранс-ферази
(АСТ),

підвищення
рівня
гамма-глутамілтранс-ферази
(ГГТ),

підвищення
рівня
лужної
фосфатази,

подовження
інтервалу QT, підвищення
рівня
глюкози
крові,

підвищення
рівня
глікозильованого
гемоглобіну,
коливання
рівня
глюкози
крові,

підвищення
рівня
креатинфосфокінази

Опис
окремих
побічних
реакцій

Дистонія

Ефект
класу
лікарських
засобів. Симптоми
дистонії,
тривалого
патологічного
скорочення
груп мʼязів,
можуть з’явитися
у схильних до
цього
пацієнтів
протягом перших
кількох днів
лікування.
Дистонічні
симптоми
включають
спазм мʼязів
шиї, що іноді
прогресує до
стискання горла,
ускладнене
ковтання,
утруднене
дихання
та/або
випинання
язика. Хоча
ці симптоми
можуть
виникати при
низьких
дозах, вони трапляються
частіше та з
більшою
тяжкістю при
застосуванні
більш
високих доз
антипсихотичних
препаратів
першого
покоління.
Підвищений
ризик
гострої
дистонії спостерігається
у чоловіків
та пацієнтів
молодших
вікових груп.

Пролактин

У
клінічних
випробуваннях
за затвердженими
показаннями
та протягом
післяреєстраційного
періоду спостерігали
як збільшення,
так і
зменшення
пролактину в
сироватці
крові
порівняно з початковим
рівнем.

Лабораторні
показники

Частка
пацієнтів, у
яких
відзначалися
клінічно
значущі
зміни
стандартних
лабораторних
та ліпідних
параметрів, істотно
не відрізнялася
у групі
прийому
арипіпразолу
і плацебо. Підвищення
рівня
зазвичай
минущі та
безсимптомні,
спостерігалися
у 3,5 %
пацієнтів,
які
отримували
арипіпразол, у групі
плацебо цей
показник
становив 2,0 %.

Патологічна
пристрасть
до азартних
ігор та інші
розлади
контролю
імпульсної
поведінки

Патологічна
пристрасть
до азартних
ігор, гіперсексуальність,
непереборний
потяг до
покупок,
переїдання
або
неконтрольований
потяг до їжі
можуть
виникати у
пацієнтів,
які
приймають
арипіпразол.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з фармаконагляду
за
посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 ºС.

Зберігати
в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
30 таблеток у контейнері,
по 1 контейнеру
в картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Гетеро
Лабз Лімітед/Hetero Labs Limited.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Юніт-V,
Блок V і V-А,
ТСІІС -
Формулейшн
СЕЗ, С. №№ 439, 440, 441 і 458, Полепаллі
Віледж,
Джадчерла
Мандал, Телангана
Стейт, 509301, Індія.

Unit-V, Block V and V-A,
TSIIC - Formulation SEZ, S. Nos 439, 440, 441 & 458, Polepally Village,
Jadcherla Mandal, Telangana State, 509301, India.