ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

Валсартан
КРКА

(Valsartan KRKA)

Склад:

діюча
речовина:
валсартан;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить 80 мг
або 160 мг, або
320 мг
валсартану;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат, целюлоза мікрокристалічна,
повідон,
натрію
кроскармелоза,
кремнію діоксид
колоїдний
безводний,
магнію
стеарат,
гіпромелоза,
титану
діоксид (E 171),
макрогол 4000, заліза
оксид жовтий
(E 172) (наявний
у таблетках,
вкритих
плівковою оболонкою,
160 мг та 320 мг), заліза
оксид
червоний (E 172) (наявний у
таблетках,
вкритих
плівковою оболонкою,
по 80 мг, 160 мг та
320 мг).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні властивості:

таблетки
по 80 мг: –
рожеві
круглі
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, з
насічкою з
одного боку;

таблетки
по 160 мг: –
жовто-коричневі
овальні
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, з
насічкою з
одного боку;

таблетки
по 320 мг: –
світло-коричневі
капсулоподібні
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, з
насічкою з
одного боку.

Фармакотерапевтична
група.

Прості
препарати
антагоністів
ангіотензину
ІІ. Код АТХ. C09С A03.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Валсартан
– це активний
специфічний
антагоніст
рецепторів
ангіотензину
II (АРАІІ). Він
діє
селективно
на підтип
рецепторів AT1,
відповідальних
за відомі
ефекти
ангіотензину
II. Підвищені
рівні ангіотензину
II у плазмі
крові після
блокади
валсартаном рецепторів
AT1 можуть
стимулювати
незаблоковані
рецептори AT2,
що регулюють
дію
рецепторів AT1.
Валсартан не
проявляє
будь-якої
агоністичної
активності
відносно
рецепторів AT1
і має значно
більшу
спорідненість
(приблизно у 20000
разів) до
рецепторів AT1,
ніж до рецепторів
AT2. Невідомо,
чи
зв’язується
валсартан з
іншими
гормональними
рецепторами,
чи блокує їх
або іонні
канали,
важливі для
регуляції серцево-судинної
системи.

Валсартан
не пригнічує
активності
АПФ (відомого
також як
кініназа II), що
перетворює ангіотензин
I на
ангіотензин
II та
каталізує розпад
брадикініну.
Антагоністи
ангіотензину
II не
спричиняють
кашлю,
оскільки не впливають
на
активність
ангіотензинперетворювального
ферменту і не
посилюють продукування
брадикініну
та
субстанції Р.

Артеріальна
гіпертензія

Валсартан у
пацієнтів з
артеріальною
гіпертонією
знижує
артеріальний
тиск, не змінюючи
частоту
пульсу.

У більшості
пацієнтів
після
прийому разової
пероральної
дози
антигіпертензивна
дія настає
протягом 2
годин, а пік
зниження артеріального
тиску
досягається
протягом 4−6
годин.
Антигіпертензивний
ефект зберігається
протягом 24
годин після
прийому препарату.

Під
час прийому
повторної
дози
антигіпертензивний
ефект, по
суті,
відзначається
протягом
2 тижнів,
максимальний
ефект досягається
протягом 4
тижнів та
зберігається
протягом
тривалої
терапії. У
поєднанні з
гідрохлоротіазидом
досягається
значне додаткове
зниження
артеріального
тиску.

При
різкій
відміні
валсартану
не було виявлено
раптового
підвищення
артеріального
тиску або
інших
небажаних
клінічних явищ
у пацієнтів.

Застосування
валсартану у
дозі 160−320 мг
призводить
до клінічно
значущого
зменшення виділення
альбуміну з
сечею у
хворих на цукровий
діабет
другого типу
з
артеріальною
гіпертензією.

Постінфарктний
стан

Дані
досліджень
продемонстрували
ефективність
валсартану,
як і
каптоприлу,
для зменшення
загальної
летальності
після інфаркту
міокарда.
Валсартан
був також
ефективним
для
зменшення
летальності
від серцево-судинної
патології та
випадків
госпіталізації
внаслідок
серцевої
недостатності,
а також
рецидивуючого
інфаркту
міокарда.
Валсартан
позитивно
впливав на
такий
показник як
період часу
після
перенесеного
гострого
інфаркту
міокарда до
появи перших
проявів
серцево-судинної
патології,
які
призводять
до летального
наслідку.

Серцева
недостатність.

Застосування
препарату
призводить
до зменшення
випадків
госпіталізації
з приводу
серцевої
недостатності,
уповільнення
прогресування
серцевої
недостатності,
поліпшення
функціонального
класу за класифікацією
NYHA, збільшення
фракції
викиду, а також
зменшення
ознак і
симптомів
серцевої
недостатності
та
покращення
якості життя
порівняно з
плацебо.

Два
великих
рандомізованих
контрольованих
дослідження
(ONTARGET (ONgoing Telmisartan Alone and in combination with Ramipril Global
Endpoint Trial) і VA NEPHRON-D (The Veterans Affairs Nephropathy in Diabetes))
досліджували
застосування
комбінації інгібіторів
АПФ з
блокаторами
рецепторів
ангіотензину
II.

ONTARGET
було
дослідженням,
проведеним
за участю пацієнтів
із
серцево-судинними
або цереброваскулярними
захворюваннями
в анамнезі
або цукровим
діабетом 2
типу, що
супроводжувалося
ознаками
ураження
кінцевих органів.
VA NEPHRON-D було
дослідженням
за участю
пацієнтів із
цукровим
діабетом 2
типу та
діабетичною
нефропатією.

Ці
дослідження
не показали
значного
сприятливого
впливу на
ниркові
та/або
серцево-судинні
результати
та
смертність,
хоча спостерігався
підвищений
ризик
гіперкаліємії,
гострого
ураження
нирок та/або
артеріальної
гіпотензії
порівняно з
монотерапією.
Враховуючи
їх подібні
фармакодинамічні
властивості,
ці
результати
також стосуються
інших
інгібіторів
АПФ та
блокаторів
рецепторів
ангіотензину
II.

Тому
інгібітори
АПФ та
блокатори
рецепторів
ангіотензину
II не слід
застосовувати
одночасно
пацієнтам з
діабетичною
нефропатією.

ALTITUDE (Aliskiren Trial in
Type 2 Diabetes Using Cardiovascular and Renal Disease Endpoints Endpoints)
було
дослідженням,
призначеним
для
перевірки
переваг
додавання аліскірену
до
стандартної
терапії
інгібітором
АПФ або
блокатором
рецепторів
ангіотензину
II у пацієнтів
із цукровим
діабетом 2
типу та
хронічним
діабетом.
захворювання
нирок,
серцево-судинні
захворювання
або обидва.
Дослідження
було
припинено
достроково
через
підвищений
ризик
несприятливих
результатів.
Серцево-судинні
випадки та
інсульт були частішими
в групі
аліскірену,
ніж у групі плацебо,
а побічні
явища та
серйозні
побічні
явища, що
представляють
інтерес
(гіперкаліємія,
артеріальна
гіпотензія
та дисфункція
нирок),
частіше
повідомлялися
в групі аліскірену,
ніж у групі
плацебо.

Діти

Антигіпертензивний
ефект
валсартану
оцінювали у 4
рандомізованих
подвійних
сліпих
клінічних
дослідженнях
у 561 дитини
віком від 6 до 18 років
та у 165 дітей
віком від 1 до 6 років.
Порушення з
боку нирок і
сечовивідних
шляхів та
ожиріння були
найбільш
частими
основними
медичними умовами,
що
спричиняють
артеріальну
гіпертензію
у дітей,
включених у
ці
дослідження.

Клінічний
досвід щодо
застосування
дітям віком
від 6 років

У
ході
клінічного
дослідження
за участю 261 дитини
з
артеріальною
гіпертензією
віком від 6 до 16
років
пацієнти з
масою тіла < 35 кг
отримували 10, 40
або 80 мг
валсартану
на добу (низькі,
середні та
високі дози),
пацієнти з масою
тіла ≥ 35 кг
отримували 20, 80
і 160 мг
валсартану
на добу
(низькі,
середні та
високі дози).
У кінці 2
тижня
валсартан
знижував
систолічний
та
діастолічний
артеріальний
тиск залежно
від дози. У
цілому, три
рівні дози
валсартану
(низька,
середня та
висока)
достовірно
знижували
систолічний
артеріальний
тиск на 8, 10, 12 мм
рт.ст. від
вихідного
рівня
відповідно.

У
другому
клінічному
дослідженні
за участю 300
педіатричних
пацієнтів
віком від 6 до 18
років з
артеріальною
гіпертензією
пацієнти
були
рандомізовані
для прийому
валсартану
або
еналаприлу в
таблетках
протягом 12 тижнів.
Діти з масою
тіла від ≥18 кг
до <35 кг отримували
валсартан 80
мг або
еналаприл 10
мг; особи з
масою тіла
від ≥35 кг до <80
кг
отримували валсартан
160 мг або
еналаприл 20
мг; особи з
масою тіла ≥80
кг
отримували
валсартан 320
мг або еналаприл
40 мг. Зниження
систолічного
артеріального
тиску було
порівнянним
у пацієнтів,
які отримували
валсартан (15
мм рт. ст.) та
еналаприл (14
мм рт. ст.)
(рівень р <0,0001).
Послідовні
результати
спостерігалися
для
діастолічного
артеріального
тиску зі
зниженням на
9,1 мм рт.ст. і 8,5 мм
рт.ст. при
застосуванні
валсартану
та еналаприлу
відповідно.

У
третьому
відкритому
клінічному
дослідженні
за участю 150
дітей віком
від 6 до 17 років з
гіпертензією
відповідні
пацієнти
(систолічний
АТ ≥95-го
процентиля
для віку,
статі та
зросту)
отримували
валсартан
протягом 18 місяців
для оцінки
безпеки та
переносимості.
Зі 150
пацієнтів,
які брали
участь у
цьому дослідженні,
41 пацієнт
також
отримував
супутнє
антигіпертензивне
лікування.
Пацієнтам
призначали
початкову та
підтримуючу
дози
відповідно
до їх вагових
категорій. Пацієнти
з масою тіла
від >18 до <35 кг, від
≥35 до <80 кг і від
≥80 до <160 кг
отримували 40
мг, 80 мг і 160 мг, а
дози
титрували до
80 мг, 160 мг і 320 мг
відповідно
через один
тиждень.
Половина
залучених
пацієнтів (50,0%, n=75)
мали ХХН, при
цьому 29,3% (44)
пацієнтів
мали ХХН 2
стадії (ШКФ 60–89
мл/хв/1,73 м2) або 3
стадії (ШКФ 30–59
мл/ мін/1,73 м2).
Середнє
зниження
систолічного
артеріального
тиску
становило 14,9 мм
рт. ст. у всіх
пацієнтів
(вихідний
рівень 133,5 мм рт.
ст.), 18,4 мм рт. ст. у
пацієнтів із
ХХН (вихідний
рівень 131,9 мм рт.
ст.) і 11,5 мм рт. ст.
у пацієнтів
без ХХН
(вихідний рівень
135,1 мм рт. ст.).
Відсоток
пацієнтів,
які досягли
загального
контролю АТ
(як систолічний,
так і
діастолічний
АТ <95-го
процентиля),
був дещо
вищим у групі
ХХН (79,5%)
порівняно з
групою без
ХХН (72,2%).

Фармакокінетика.

Абсорбція

Після
перорального
застосування
валсартану у
таблетках
максимальні
концентрації
у плазмі
крові
досягаються
через 2−4 години,
у вигляді
розчину –
через 1−2
години. Середня
абсолютна
біодоступність
таблеток та
розчину
препарату
становить 23 % і 39
% відповідно.
Їжа знижує
експозицію
(як визначено
за AUC)
валсартану
приблизно на
40 % і
максимальну
концентрацію
у плазмі
крові (Cmax) –
приблизно на
50 %, хоча
концентрації
валсартану у
плазмі крові,
починаючи
приблизно з 8
годин після
прийому
препарату,
аналогічні у
групах
прийому
препарату
натще і після
вживання їжі.
Проте
зменшення AUC
не супроводжується
клінічно
значущим
зниженням терапевтичного
ефекту, тому
валсартан
можна
приймати як
під час
вживання їжі,
так і натще.

Розподіл

Об’єм
розподілу
валсартану у
рівноважному
стані після
внутрішньовенного
застосування
становить
приблизно 17 л,
вказуючи на
те, що
валсартан не
розподіляється
екстенсивно
у тканинах.
Валсартан
значною
мірою зв’язується
з білками
сироватки
крові (94−97 %), в
основному з
альбуміном
сироватки
крові.

Біотрансформація

Валсартан
не
метаболізується
значною мірою,
оскільки
лише
приблизно 20 %
дози виводиться
у вигляді
метаболітів.
Гідроксиметаболіт
було
визначено у
плазмі крові
у низьких
концентраціях
(менше ніж 10 % AUC
валсартану).
Цей
метаболіт є
фармакологічно
неактивним.

Виведення

Фармакокінетична
крива
валсартану
має мультиекспоненційний
характер
(Т½α<1 год і T½ß
близько 9
годин).
Валсартан
виводиться переважно
через
жовчовивідні
шляхи з фекаліями
(приблизно 83 %
дози) та
нирками із
сечею (приблизно
13 % дози),
головним
чином у
незміненому
вигляді.
Після
внутрішньовенного
введення
плазмовий
кліренс
валсартану
становить
близько 2
л/год, а
нирковий
кліренс – 0,62 л/год
(приблизно 30 %
загального
кліренсу).
Період
напіввиведення
валсартану
становить 6
годин.

У
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
(таблетки 80 мг
та 160 мг) і у
здорових
добровольців
середній час
досягнення Cmax
і період
напіввиведення
валсартану
аналогічні.
Величини
площі під
кривою
«концентрація-час»
(AUC) та Cmax
валсартану є
майже
пропорційними
до підвищення
дози вище
клінічного
діапазону дозування
(від 40 до 160 мг
2 рази на
добу).
Коефіцієнт
кумуляції
становить у
середньому 1,7.
Передбачуваний
кліренс
валсартану
після перорального
застосування
становить
приблизно 4,5
л/год. Вік не
впливає на
передбачуваний
кліренс у
пацієнтів із
серцевою
недостатністю.

Пацієнти
літнього
віку. У
деяких
пацієнтів
літнього
віку
системний
вплив
валсартану
був дещо
більше
виражений,
ніж у
пацієнтів
молодого
віку, однак
не було
показано
будь-якої
клінічної
значущості
цього.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок. Не
було
виявлено
кореляції
між функцією
нирок і
системним
впливом
валсартану.
Тому пацієнтам
із
порушенням
функції
нирок (кліренс
креатиніну > 10
мл/хв)
корекція
дози препарату
не потрібна.
На даний час
немає даних
щодо безпеки
застосування
пацієнтам із кліренсом
креатиніну < 10
мл/хв та
пацієнтам, яким
проводять
діаліз, тому
валсартан
слід
застосовувати
з
обережністю
цим пацієнтам.
Валсартан
має високий
ступінь
зв’язування
з білками
плазми крові,
і його виведення
при гемодіалізі
малоймовірне.

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки. Приблизно 70 %
дози
препарату, що
всмокталася,
екскретується
з жовчю,
переважно у
незміненому
вигляді.
Валсартан не
піддається
значній біотрансформації,
і, як можна
очікувати,
системний
вплив
валсартану
не корелює зі
ступенем
порушень
функції
печінки. Тому
для пацієнтів
із
печінковою
недостатністю
небіліарного
походження і
при
відсутності
холестазу
корекція
дози
валсартану
не потрібна.
Було
показано, що
у пацієнтів
із біліарним
цирозом
печінки або
обструкцією
жовчовивідних
шляхів AUC
валсартану
збільшується
приблизно
вдвічі.

Діти

Під час
дослідження
з участю
дітей з артеріальною
гіпертензією
(віком до 16
років), які отримували
разову дозу
суспензії
валсартану
(середня доза
0,9−2 мг/кг,
максимальна
доза 80 мг),
кліренс
(л/год/кг)
валсартану
був порівнянним
в усьому
віковому
діапазоні
від 1 до
16 років з
аналогічним
кліренсом у
дорослих, які
застосовували
такий самий
препарат.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок

Застосування
препарату
дітям із
кліренсом
креатиніну < 30
мл/хв та
дітям, яким
проводять
діаліз, не
вивчали, тому
валсартан не
рекомендується
таким
пацієнтам.
Дітям із кліренсом
креатиніну > 30
мл/хв
корекція
дози не потрібна.
Слід
ретельно
контролювати
функцію
нирок та
рівень калію
у сироватці
крові.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Артеріальна
гіпертензія
(таблетки 80 мг,
160 мг та 320 мг).

Лікування
артеріальної
гіпертензії
у дорослих та
дітей віком
від 6 років до
18 років.

Постінфарктний
стан
(таблетки 80 мг
та 160 мг).

Лікування
клінічно
стабільних дорослих
пацієнтів
із
симптоматичною
серцевою недостатністю
або
асимптоматичною
систолічною
дисфункцією
лівого
шлуночка
після нещодавно
перенесеного
(12 годин – 10
днів) інфаркту
міокарда.

Серцева
недостатність (таблетки
80 мг та 160 мг).

Лікування
симптоматичної
серцевої
недостатності
у дорослих
пацієнтів,
коли не можна
застосовувати
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту (AПФ),
або як
допоміжна терапія
з
інгібіторами
АПФ, коли не
можна застосовувати
бета-блокатори.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до активної
речовини або
до будь-якого
з
компонентів
препарату;
тяжкі
порушення
функції
печінки,
біліарний
цироз
печінки та
холестаз; одночасне
застосування
антагоністів
рецепторів
ангіотензину,
у тому числі
валсартану
або
інгібіторів
ангіотензинперетворювального
ферменту
(ІАПФ), з
аліскіреном пацієнтам
з цукровим
діабетом або
порушенням
функції
нирок (ШКФ <60
мл/хв/1,73м2) (див.
розділи
«Особливості
застосування»
та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Вагітні
жінки або
жінки, які
планують
завагітніти,
період
годування
груддю (див.
«Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю»).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи
(РААС)
препаратами
груп АРА,
ІАПФ або
аліскіреном

Дані
клінічних
досліджень
показали, що
подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи
(РААС) шляхом
комбінованого
застосування
інгібіторів
АПФ, блокаторів
рецепторів
ангіотензину
II або аліскірену
пов’язана з
більшою
частотою
побічних
ефектів,
таких як
артеріальна
гіпотензія,
гіперкаліємія
та зниження
функції нирок
(включаючи
гостру
ниркову
недостатність)
порівняно із
застосуванням
одного препарату,
що діє на
РААС (див.
розділи
«Фармакодинаміка»,
«Протипоказання»
та «Особливості
застосування»).

Не
рекомендується
супутнє
застосування

Літій

Під
час
супутнього
прийому
інгібіторів
АПФ або
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
II, у тому числі
валсартану з
літієм
повідомляли
про оборотне
підвищення
концентрацій
літію у
сироватці
крові та
токсичність.
Якщо
доведена
необхідність
застосування
комбінації,
рекомендується
проведення
ретельного
моніторингу рівнів
літію у
сироватці
крові. Якщо
також
використовується
діуретик, ризик
токсичності
літію може ще
більше підвищитися.

Калійзберігаючі
діуретики,
добавки калію,
замінники
солі, що
містять
калій, або
інші
препарати, що
можуть
збільшити
рівень калію

Якщо є
потреба у
прийомі
лікарського
препарату, що
впливає на
рівень калію,
у комбінації
з
валсартаном,
рекомендується
проводити
моніторинг
рівня калію у
плазмі крові.

Застереження
при
супутньому
застосуванні

Нестероїдні
протизапальні
препарати (НПЗП),
включаючи
селективні
інгібітори
COГ-2, ацетилсаліцилову
кислоту > 3
г/добу, та
неселективні
НПЗП

При
прийомі
антагоністів
ангіотензину
II супутньо з
НПЗП можливе
послаблення
антигіпертензивного
ефекту.
Більше того,
супутній
прийом
антагоністів
ангіотензину
II та НПЗП може
призвести до
погіршення
функції
нирок та
підвищення
рівня калію у
сироватці
крові. Тому
рекомендується
моніторинг
функції
нирок на
початку
лікування, а
також
адекватне
забезпечення
пацієнта
рідиною.

Транспортери

За
результатами
досліджень in vitro
валсартан є
субстратом
для
печінкового
транспортера
захоплення
OATP1B1/OATP1B3 та
печінкового
транспортера
виведення MRP2.
Клінічне
значення цих
даних
невідоме.
Одночасне
застосування
інгібіторів
транспортера
захоплення
(наприклад
рифампіцину,
циклоспорину)
або
транспортера
виведення
(наприклад ритонавіру)
може
збільшити
системну
експозицію
валсартану.
Слід
дотримуватися
належних
заходів на
початку або в
кінці супутнього
застосування
цих
лікарських
засобів.

Відсутність
взаємодій

Інші

Не було
виявлено
взаємодії
валсартану з
будь-якою з
таких
речовин:
циметидин,
варфарин,
фуросемід,
дигоксин,
атенолол,
індометацин,
гідрохлоротіазид,
амлодипін,
глібенкламід.

Діти

Рекомендується
обережність
при одночасному
застосуванні
дітям з
артеріальною
гіпертензією
валсартану
та інших
речовин, що
пригнічують
РААС, яка
може
підвищити рівень
калію у
сироватці
крові. Слід
постійно
перевіряти
функцію
нирок та
рівень калію
в сироватці
крові.

Особливості
застосування.

Гіперкаліємія

Супутній
прийом з
добавками
калію, калійзберігаючими
діуретиками,
замінниками
солі, що
містять
калій, або з
іншими
препаратами,
що можуть
збільшити
рівні калію
(гепарин
тощо), не
рекомендується.
У разі
необхідності
слід
проводити
моніторинг
рівнів калію.

Порушення
функції
нирок

Одночасне
застосування
з
аліскіреном
протипоказане
пацієнтам із
порушенням
функції
нирок (ШКФ < 60
мл/хв/1,73 м2) (див.
розділ
«Протипоказання»).

Порушення
функції
печінки

Пацієнтам
із легкими та
помірними
порушеннями
функції
печінки без
холестазу
валсартан
слід
призначати з
обережністю (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та
«Фармакокінетика»).

Пацієнти
з
дисбалансом
натрію та/або
об’єму
циркулюючої
крові

У пацієнтів
із тяжким
ступенем
дефіциту натрію
та об’єму
циркулюючої
крові (наприклад
тих хто
отримує
високі дози
діуретиків) в
окремих
випадках
після
початку
терапії
валсартаном
може
спостерігатися
симптоматична
гіпотензія.
Дисбаланс
натрію та/або
об’єму
циркулюючої
крові слід
відкоригувати
перед
початком
лікування
валсартаном,
наприклад,
шляхом
зниження
дози діуретика.

Стеноз
ниркових
артерій

Для
пацієнтів із
двобічним
стенозом
ниркових
артерій або
стенозом
єдиної нирки
безпеку
застосування
валсартану
не встановлено.

Короткострокове
застосування
валсартану
пацієнтам з
вторинною
реноваскулярною
гіпертензією
та
однобічним
стенозом ниркової
артерії не
викликав
будь-яких
істотних
змін
ниркової
гемодинаміки,
креатиніну
сироватки
крові або
азоту
сечовини крові.
Інші
препарати, що
впливають на
РАС, можуть збільшити
рівень
сечовини у
крові та креатиніну
у сироватці
крові у
пацієнтів з
однобічним
стенозом
ниркових
артерій, тому
рекомендується
проводити
моніторинг
функції
нирок при
лікуванні
валсартаном.

Трансплантація
нирки

Наразі
немає
досвіду
безпечного
застосування
валсартану
пацієнтам,
яким нещодавно
була
проведена
трансплантація
нирки.

Первинний
гіперальдостеронізм

Пацієнтам з
первинним
гіперальдостеронізмом
не слід
застосовувати
валсартан,
оскільки основне
захворювання
впливає на
РААС.

Стеноз
аорти та
мітрального
клапана, обструктивна
гіпертрофічна
кардіоміопатія

Як і з іншими
судинорозширювальними
препаратами,
з особливою
обережністю
слід призначати
препарат
пацієнтам зі
стенозом аорти
або
мітрального
клапана або
обструктивною
гіпертрофічною
кардіоміопатією.

Нещодавно
перенесений
інфаркт
міокарда (тільки
80 мг та 160 мг)

Комбінація
каптоприлу
та
валсартану
не показала
додаткового
клінічного
ефекту, натомість
ризик
розвитку
небажаних
реакцій
збільшився
порівняно з
лікуванням
відповідними
препаратами
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози»).
Таким чином,
не рекомендується
прийом
комбінації
валсартану
та
інгібітору
АПФ.

Слід
з
обережністю
починати
терапію пацієнтам,
які
перенесли
інфаркт
міокарда. Обстеження
функції
нирок слід
включити до
обстеження
пацієнтів
після
перенесеного
інфаркту
міокарда
(див. розділ
«Спосіб застосування
та дози»).
Застосування
валсартану
пацієнтам
після
перенесеного
інфаркту
міокарда
часто
призводить
до деякого зниження
артеріального
тиску, але
припинення
терапії
через
тривалу
симптоматичну
гіпотензію,
як правило,
не потрібне
за умови дотримання
інструкцій
щодо
дозування (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Серцева
недостатність
(тільки 80 мг та
160 мг)

Ризик
побічних
реакцій,
особливо
артеріальної
гіпотензії,
гіперкаліємії
та зниження
функції
нирок
(включаючи
гостру ниркову
недостатність),
може
підвищуватися,
коли
валсартан
застосовують
у комбінації
з інгібітором
АПФ. У
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
потрійна
комбінація
інгібітору
АПФ, β-блокатора
та
валсартану
не показала
жодної клінічної
переваги
(див. розділ
«Фармакокінетика»).
Ця
комбінація
очевидно
підвищує ризик
появи
побічних
явищ, і тому
вона не рекомендується.

Потрійна
комбінація
інгібітора
АПФ, антагоніста
мінералокортикоїдних
рецепторів і
валсартану
також не
рекомендована.
Застосування
цих
комбінацій
повинно
проходити
під наглядом
спеціаліста
та за умови частого
ретельного
моніторингу
функції нирок,
рівня
електролітів
та
артеріального
тиску.

Слід
з
обережністю
розпочинати
терапію пацієнтів
із серцевою
недостатністю.
Обстеження
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
завжди
повинно
включати
обстеження функції
нирок (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

У
пацієнтів, у
яких функція
нирок може
залежати від
активності
ренін-ангіотензинової
системи
(наприклад, у
пацієнтів із
тяжкою
серцевою
недостатністю
із
застійними явищами),
лікування
інгібіторами
ангіотензинперетворювального
ферменту
також було
пов’язано з
олігурією
та/або
прогресивною
азотемією та
у рідкісних
випадках – з
гострою
нирковою
недостатністю
та/або летальним
наслідком.
Оскільки
валсартан є
антагоністом
ангіотензину
II, не можна
виключати, що
застосування
валсартану
може асоціюватися
з порушенням
функції
нирок.

Інгібітори
АПФ та
блокатори
рецепторів ангіотензину
II не слід
застосовувати
одночасно
пацієнтам з
діабетичною
нефропатією.

Інші
стани при
стимуляції
РААС (тільки 320
мг)

У
пацієнтів, у
яких функція
нирок може
залежати від
активності
РААС
(наприклад у
пацієнтів із
тяжкою
серцевою
недостатністю
із
застійними
явищами),
лікування
інгібіторами
ангіотензинперетворювального
ферменту
також було
пов’язано з
олігурією
та/або
прогресивною
азотемією та
у рідкісних випадках
з гострою
нирковою
недостатністю
та/або
летальним
наслідком.
Оскільки валсартан
є
антагоністом
ангіотензину
II, не можна
виключати, що
застосування
валсартану
може
асоціюватися
з порушенням
функції
нирок.

Ангіоневротичний
набряк

Про
виникнення
набряку
Квінке (у
тому числі
набряку
гортані та
голосової
щілини, що призводить
до
обструкції
дихальних
шляхів та/або
набряку
обличчя, губ,
глотки та/або
язика)
повідомляли
у пацієнтів,
які отримували
валсартан.
Деякі з цих
пацієнтів
мали в
анамнезі
набряк
Квінке при
застосуванні
інших
препаратів, у
тому числі і
при застосуванні
інгібіторів
АПФ. При
розвитку набряку
Квінке
лікування
препаратом
слід негайно
припинити.
Його
повторне
застосування
протипоказане
(див. розділ
«Побічні дії»).

Кишковий
ангіоневротичний
набряк

Повідомлялося
про інтестинальний
ангіоневротичний
набряк у
пацієнтів,
які
отримували
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ (див. розділ
«Побічні
реакції»). У
цих
пацієнтів
спостерігалися
такі
симптоми, як
біль у
животі,
нудота,
блювання та
діарея.
Симптоми
зникали
після
припинення
прийому
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
II. Якщо у
пацієнта
діагностовано
кишковий ангіоневротичний
набряк,
застосування
валсартану
слід
припинити та
розпочати
відповідний моніторинг,
який
проводити до
повного
зникнення
симптомів.

Подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи
(РААС)

Є дані
про те, що
одночасне
застосування
інгібіторів
АПФ,
блокаторів
рецепторів
ангіотензину
ІІ або
аліскірену
підвищує ризик
гіпотензії,
гіперкаліємії
та зниження функції
нирок
(включаючи
гостру
ниркову недостатність).
Тому
подвійна
блокада РААС шляхом
комбінованого
застосування
інгібіторів
АПФ,
блокаторів
рецепторів
ангіотензину
II або
аліскірену
не
рекомендується.

Протипоказане
супутнє
застосування
комбінації
валсартан/гідрохлоротіазид
з аліскіреном
пацієнтам з
цукровим
діабетом або
нирковою
недостатністю
(ШКФ <60 мл/хв/1,73м2)
(див. розділ
«Протипоказання»).

Якщо
терапія
подвійною
блокадою
вважається
абсолютно
необхідною,
її слід
проводити
лише під
наглядом
спеціаліста
та за умови
частого
ретельного
моніторингу
функції
нирок, рівня
електролітів
та артеріального
тиску.

Інгібітори
АПФ та
блокатори
рецепторів ангіотензину
II не слід
застосовувати
одночасно
пацієнтам з
діабетичною
нефропатією.

Особливі
застереження
щодо
неактивних компонентів

Валсартан
КРКА містить
лактозу. Пацієнтам
із рідкісною
спадковою
непереносимістю
галактози,
дефіцитом
лактази Лаппа
або
глюкозо-галактозним
порушенням всмоктування
не можна
застосовувати
цей лікарський
засіб.

Діти

Порушення
функції
нирок

Застосування
препарату
дітям із
кліренсом
креатиніну < 30
мл/хв та
дітям, яким
проводять
діаліз, не
досліджене,
тому
валсартан не рекомендується
застосовувати
таким пацієнтам.
Дітям із
кліренсом
креатиніну > 30
мл/хв
корекція
дози не
потрібна.
Необхідно ретельно
контролювати
ниркову
функцію та рівні
калію у
сироватці
крові. Це
стосується,
зокрема,
випадків,
коли
валсартан
застосовують
при
наявності
інших
обставин
(висока
температура,
дегідратація),
що, ймовірно,
порушують
функцію
нирок.

Одночасне
застосування
з
аліскіреном
протипоказане
пацієнтам із
порушенням
функції
нирок (ШКФ < 60
мл/хв/1,73 м2) (див.
розділ
«Протипоказання»).

Порушення
функції
печінки

Як і
дорослим, валсартан
протипоказаний
дітям із
тяжкою
печінковою
недостатністю,
біліарним цирозом
та пацієнтам
з холестазом.
Клінічний
досвід
застосування
валсартану
дітям із
печінковою
недостатністю
легкого та помірного
ступеня
обмежений.
Доза
валсартану
таким
пацієнтам не
повинна
перевищувати
80 мг.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

Застосування
антагоністів
рецепторів ангіотензину
II
протипоказано
протягом усього
періоду
вагітності.

Епідеміологічні
дані щодо
ризику
тератогенного
впливу
внаслідок
застосування
інгібіторів
АПФ протягом
І триместру
вагітності
не
переконливі,
проте
незначне збільшення
ризику не
може бути
виключене.
Оскільки
немає
контрольованих
епідеміологічних
даних щодо
ризику при
застосуванні
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
ІІ, подібні
ризики
можуть
існувати і
для цього
класу
препаратів.
Пацієнткам,
які планують
вагітність,
слід перейти
на альтернативне
антигіпертензивне
лікування, що
має встановлений
профіль
безпеки для
застосування
у період
вагітності.
При
підтвердженні
вагітності
прийом антагоністів
рецепторів
ангіотензину
II необхідно
негайно
припинити та,
якщо можливо,
слід
розпочати
альтернативну
терапію.

Відомо,
що
застосування
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
ІІ протягом
ІІ та ІІІ
триместрів
вагітності
індукує у
людини фетотоксичність
(послаблення
функції нирок,
олігогідрамніон,
затримка
осифікації
кісток
черепа) і
неонатальну
токсичність
(ниркова
недостатність,
артеріальна
гіпотензія,
гіперкаліємія).

Якщо
застосування
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
II відбулося з
ІІ триместру
вагітності,
рекомендується
проведення ультразвукового
обстеження
функції нирок
та черепа
плода.

За
немовлятами,
матері яких
приймали
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
II, слід ретельно
спостерігати
щодо
виникнення
артеріальної
гіпотензії.

Період
годування
груддю

Через
відсутність
будь-якої
інформації щодо
застосування
валсартану у
період годування
груддю
застосування
валсартану протипоказано.
У разі
необхідності
лікування
слід
припинити
годування
груддю.

Фертильність

При
пероральному
застосуванні
у дозі менше 200
мг/кг/добу
валсартан не
виявляв
побічних дій
на
репродуктивну
функцію
тварин жіночої
та чоловічої
статі. Ця
доза є у 6
разів вищою
максимальної
рекомендованої
дози для
людей на мг/м2
(при
пероральному
застосуванні
320 мг/добу та
при масі тіла
пацієнта 60 кг).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
щодо впливу
на здатність
керувати
автотранспортом
та працювати
з іншими
механізмами
не проводили.
Слід мати на
увазі, що під
час
лікування
препаратом
можливе
виникнення
запаморочення
або слабкості..

Спосіб
застосування
та дози.

Валсартан
КРКА слід
приймати
незалежно
від прийому
їжі, запиваючи
водою.

Таблетки
по 80 мг, по 160 мг
та по 320 мг
мають насічку,
яка
передбачає
можливість
поділу таблетки
на рівні
частини.

Дозування

Артеріальна
гіпертензія у
дорослих

Рекомендована
початкова
доза Валсартану
КРКА
становить 80 мг
1 раз на добу.
Гіпотензивний
ефект досягається
через 2 тижні,
а
максимальний
гіпотензивний
ефект –  через 4
тижні лікування.
Пацієнтам, у
яких не
досягається
адекватне
зниження
артеріального
тиску, добову
дозу можна
підвищити до
160 мг та до
максимальної
– 320 мг.

Валсартан
КРКА також
можна
застосовувати
з іншими
антигіпертензивними
засобами.
Додавання
такого
діуретика як
гідрохлоротіазид
знизить
артеріальний
тиск ще
більше.

Нещодавно
перенесений
інфаркт
міокарда (таблетки
80 мг та 160 мг)

Терапію
клінічно
стабільних
пацієнтів можна
розпочинати
вже через 12
годин після
перенесення
інфаркту
міокарда.
Після початкової
дози 20 мг
(застосовувати
валсартан у відповідній
лікарській
формі) 2 рази
на добу дозу
валсартану
слід
підвищувати
шляхом
титрування
до 40 мг, 80 мг та
160 мг 2 рази на
добу
протягом
наступних
кількох
тижнів. Максимальна
доза
становить
160 мг 2 рази на
добу. Загалом
рекомендується,
щоб рівень
дозування
80 мг 2 рази на
добу був
досягнутий
через 2 тижні
після
початку
лікування, а
максимальна
доза 160 мг 2
рази на добу
через 3 місяці,
залежно від
переносимості
пацієнтом
лікування.
При
виникненні
симптоматичної
артеріальної
гіпотензії
або порушення
функції
нирок слід
розглянути
зниження дози.

Валсартан
можна
призначати
пацієнтам, які
приймають
інші
лікарські
засоби після
перенесеного
інфаркту
міокарда,
наприклад
тромболітики,
ацетилсаліцилову
кислоту,
β-блокатори,
статини та діуретики.
Не
рекомендується
комбінація з
інгібіторами
АПФ
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Обстеження
пацієнтів
після
перенесеного
інфаркту
міокарда
завжди
повинно
включати
обстеження
функції
нирок.

Серцева
недостатність
(таблетки 80 мг
та 160 мг)

Рекомендована
початкова
доза Валсартану
КРКА
становить 40 мг
2 рази на добу.
Цю дозу
поступово
збільшувати
до 80 мг та до
160 мг 2 рази на
добу з інтервалом
щонайменше 2
тижні і до
найвищої
дози, яку
переносить
пацієнт. Слід
прийняти рішення
про зниження
дози
супутніх
діуретиків.
Максимальна
добова доза,
яку
застосовували
під час
випробувань,
становила 320
мг і була
розподілена
на кілька
прийомів.

Валсартан
можна
вводити з
іншими
препаратами
для
лікування
серцевої
недостатності.
Однак не
рекомендується
потрійна
комбінація
інгібітору
АПФ,
β-блокатора
та валсартану
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Обстеження
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
завжди
повинно
включати
обстеження
функції
нирок.

Додаткова
інформація
про особливі
категорії
пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку

Для
пацієнтів
літнього
віку
коригування дози
не потрібно.

Порушення
функції
нирок

Одночасне
застосування
з
аліскіреном
протипоказане
пацієнтам із
порушенням
функції
нирок (ШКФ < 60
мл/хв/1,73 м2) (див.
розділ
«Протипоказання»).

Цукровий
діабет

Одночасне
застосування
валсартану
та аліскірену
протипоказане
пацієнтам із
цукровим
діабетом
(див. розділ
«Протипоказання»).

Порушення
функції
печінки

Препарат
протипоказаний
пацієнтам з
тяжкою
печінковою
недостатністю
або з біліарним
цирозом
печінки та
холестазом
(див. розділи
«Протипоказання»,
«Особливості
застосування»).
Для
пацієнтів з
печінковою недостатністю
легкого та
помірного
ступеня без
холестазу
доза
валсартану
не повинна
перевищувати
80 мг.

Артеріальна
гіпертензія
у дітей віком
від 6 років до 18 років

Початкова
доза
становить 40
мг 1 раз на
добу для
дітей з масою
тіла менше 35
кг та 80 мг 1 раз
на добу для
дітей з масою
тіла від 35 кг.
Слід коригувати
дозу,
виходячи з
реакції
артеріального
тиску та
переносимості.
Максимальні
дози
приведені в
таблиці нижче.
Дози вищі за
зазначені не
досліджувалися,
тому не
рекомендуються.

Маса
тіла

Максимальна
доза валсартану

Від
> 18 кг до < 35 кг

80 мг

Від
> 35 кг до < 80 кг

160 мг

Від
> 80 кг до < 160 кг

320 мг

Застосування
дітям віком
від 6 років до
18 років з
нирковою
недостатністю

Застосування
дітям з
кліренсом
креатиніну < 30
мл/хв та
дітям, яким
проводять
діаліз, не
досліджене,
тому
валсартан не
рекомендується
застосовувати
таким
пацієнтам.
Дітям із
кліренсом
креатиніну > 30
мл/хв корекція
дози не
потрібна.
Необхідно
ретельно контролювати
ниркову
функцію та
рівні калію у
сироватці
крові (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Застосування
дітям віком
від 6 років до
18 років із
печінковою
недостатністю

Як і
дорослим, валсартан
протипоказаний
дітям з
тяжкою печінковою
недостатністю,
біліарним
цирозом та
пацієнтам з
холестазом.
Клінічний досвід
застосування
валсартану
дітям з печінковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня
обмежений.
Доза
валсартану не
повинна
перевищувати
80 мг для таких
пацієнтів.

Діти
із нещодавно
перенесеним
інфарктом міокарда
та
серцевою
недостатністю

У
зв’язку з
відсутністю
даних щодо
ефективності
та безпеки не
рекомендовано
застосовувати
валсартан
дітям при
таких станах.

Діти.

Препарат
застосовувати
для
лікування артеріальної
гіпертензії
у дітей віком
від 6 років.
Безпека та
ефективність
застосування
препарату
дітям віком
до 6 років не
встановлені.
Препарат не
рекомендований
для застосування
дітям із
серцевою
недостатністю
або
нещодавно
перенесеним
інфарктом
міокарда
через
відсутність
даних щодо безпеки
та
ефективності.

Передозування.

Симптоми

Передозування
валсартаном
може призвести
до помітної
артеріальної
гіпотензії з пригніченням
свідомості,
колапсом
та/або шоком.

Лікування

Терапевтичні
заходи
залежать від
часу застосування
та типу і
тяжкості
симптомів. Найважливішим
є
стабілізація
стану кровообігу.
При
артеріальній
гіпотензії
пацієнту
слід надати
горизонтального
положення та
провести
коригування
об’єму крові.

Малоймовірно,
що препарат
виводиться
за допомогою
гемодіалізу,
оскільки
валсартан
має високий
ступінь
зв’язування
з білками
плазми крові.

Побічні
реакції.

Побічні
реакції
згруповані
за системами органів
відповідно
до частоти їх
виникнення:
дуже часто (≥
1/10); часто (≥ 1/100, < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100);
рідко (≥ 1/10000, < 1/1000),
дуже рідко (<
1/10000), невідомо
(частоту
неможливо
оцінити за наявними
даними). У
кожній групі
за частотою
побічні
реакції
представлені
у порядку
зниження
серйозності їх
проявів.

Для всіх
побічних
реакцій на
препарат, про
які
повідомляли
під час
постмаркетингового
досвіду та
лабораторних
аналізів, неможливо
визначити
частоту, і
тому вони
вказані з
частотою
невідомо.

Артеріальна
гіпертензія

З боку
крові та
лімфатичної
системи

Невідомо:
зниження
гемоглобіну,
зниження гематокриту,
нейтропенія,
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи

Невідомо:
підвищена
чутливість,
включаючи
сироваткову
реакцію.

З боку
метаболізму
та травлення

Невідомо:
підвищення
калію у
сироватці крові,
гіпонатріємія.

З боку
органів
слуху

Нечасто:
вертиго.

З боку
судин

Невідомо:
васкуліт.

З боку
дихальної
системи,
грудної
клітки та
органів
середостіння

Нечасто:
кашель.

З боку
травного
тракту

Нечасто:
абдомінальний
біль.

Дуже
рідко:
кишковий ангіоневротичний
набряк.

З боку
печінки та
жовчовивідних
шляхів

Невідомо:
підвищення
значень
печінкової проби,
включаючи
підвищення
білірубіну в сироватці
крові.

З боку
шкіри та
підшкірних
тканин

Нечасто:
ангіоневротичний
набряк,
висипання,
свербіж.

Невідомо:
бульозний
дерматит.

З боку
скелетно-м’язового
апарату та
сполучної
тканини

Невідомо:
міалгія.

З боку
нирок та
сечовивідних
шляхів

Невідомо:
ниркова
недостатність
та порушення
функції
нирок,
підвищення
креатиніну у
сироватці
крові,
підвищення
азоту сечовини
у крові.

Загальні
порушення

Нечасто:
підвищена
втомлюваність.

Діти

Антигіпертензивний
ефект
валсартану
було оцінено
у ході двох
рандомізованих
подвійних
сліпих
клінічних
досліджень у
561 дитини
віком від 6 до 18
років. За
винятком
окремих
шлунково-кишкових
розладів
(таких як
біль у
животі,
нудота, блювання)
і
запаморочення,
значущих
відмінностей
з точки зору
типу, частоти
і тяжкості побічних
реакцій
виявлено не
було між
профілем
безпеки для
дітей віком
від 6 років до 18
років і
дорослих.

Нейрокогнітивна
оцінка і
оцінка
розвитку
дітей віком
від 6 до 16 років
не виявила
загального
клінічно
значущого
негативного
впливу після
лікування
валсартаном
терміном до
1 року.

Було
проведено
об’єднаний
аналіз 560
дітей з
гіпертензією
(віком 6–17
років), які
отримували
монотерапію
валсартаном
[n=483] або комбіновану
антигіпертензивну
терапію,
включаючи
валсартан [n=77]. З
560 пацієнтів 85 (15,2%)
мали ХХН
(вихідна ШКФ <90
мл/хв/1,73 м2).
Загалом 45 (8,0%)
пацієнтів
припинили
дослідження
через
побічні
ефекти. Загалом
у 111 (19,8%)
пацієнтів
спостерігалася
побічна
реакція на
лікарський
засіб (ПЛР),
причому
найчастіше
спостерігалися
головний біль
(5,4%),
запаморочення
(2,3%) та гіперкаліємія
(2,3%). У пацієнтів
із ХХН
найчастішими
побічними
реакціями
були
гіперкаліємія
(12,9%), головний
біль (7,1%),
підвищення
рівня креатиніну
крові (5,9%) та
артеріальна
гіпотензія (4,7%). У
пацієнтів
без ХХН
найчастішими
побічними
реакціями
були
головний
біль (5,1%) і
запаморочення
(2,7%). Побічні
реакції
спостерігалися
частіше у
пацієнтів,
які
отримували
валсартан у
комбінації з
іншими
антигіпертензивними
препаратами,
ніж
валсартан
окремо.

Гіперкаліємія
частіше
спостерігалося
у дітей віком
від 6 років до 18
років з
хронічними
захворюваннями
нирок. Профіль
безпеки в
контрольованих
клінічних дослідженнях
у дорослих
пацієнтів
після інфаркту
міокарда
та/або із
серцевою
недостатністю
відрізняється
від
загального
профілю
безпеки у
хворих з
артеріальною
гіпертензією.
Це може
стосуватися
пацієнтів з
основним
захворюванням.
Побічні
реакції, які спостерігалися у
дорослих
пацієнтів
після
інфаркту
міокарда
та/або із
серцевою
недостатністю,
зазначені  нижче.

Постінфарктий
стан та/або
серцева
недостатність
(тільки для
дорослих
пацієнтів)

З боку
кровотворної
та
лімфатичної
системи

Невідомо:
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи

Невідомо:
підвищена
чутливість,
включаючи
сироваткову
реакцію.

З боку
метаболізму
та травлення

Нечасто:
гіперкаліємія.

Невідомо:
підвищення
калію у
сироватці крові,
гіпонатріємія.

З боку
нервової
системи

Часто:
запаморочення,
постуральне
запаморочення.

Нечасто:
синкопе,
головний
біль.

З боку
органів
слуху та
рівноваги

Нечасто:
вертиго.

З боку
серця

Нечасто:
серцева
недостатність.

З боку
судин

Часто:
артеріальна
гіпотензія,
ортостатична
гіпотензія.

Невідомо:
васкуліт.

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння

Нечасто:
кашель.

З боку
шлунково-кишкового
тракту

Нечасто:
нудота,
діарея.

З боку
печінки та
жовчовивідних
шляхів

Невідомо:
підвищення
показників
функції печінки.

З боку
шкіри та
підшкірних
тканин

Нечасто:
ангіоневротичний
набряк.

Невідомо:
бульозний
дерматит, висипання,
свербіж.

З боку
скелетно-м’язового
апарату та
сполучної
тканини

Невідомо:
міалгія.

З боку
нирок та
сечовивідних
шляхів

Часто:
ниркова
недостатність
та порушення
функції
нирок.

Нечасто:
гостра
ниркова
недостатність,
підвищення
креатиніну у
сироватці
крові.

Невідомо:
підвищення
азоту
сечовини в
крові.

Загальні
порушення

Нечасто:
астенія,
підвищена
втомлюваність.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при
застосуванні
цього
лікарського
засобу.
Медичним та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності.

5
років.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 °C
в
оригінальній
упаковці для
захисту від дії
вологи.

Зберігати в
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
14 таблеток у
блістері, по 2
або 6
блістерів у картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

КРКА,
д.д.,
Ново место,
Словенія/

KRKA, d.d., Novo mesto, Slovenia.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Шмар’єшка
цеста 6, 8501 Ново
место,
Словенія/

Smarjeska
cesta 6, 8501 Novo mesto, Slovenia.