ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ВОРИКОНАЗОЛ
РОМФАРМ

(VORICONAZOLE
ROMPHARM)

Склад:

діюча
речовина: вориконазол;

1
флакон
містить 200 мг
вориконазолу;

допоміжна
речовина: натрію
сульфобутилбетадекс.

Лікарська
форма. Ліофілізат
для
концентрату
для розчину
для інфузій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: порошок від
білого до
майже білого
кольору.

Фармакотерапевтична
група. Протигрибкові
засоби для
системного
застосування.
Похідні
триазолу. Код АТХ: J02A C03.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Вориконазол
є
триазольною
протигрибковою
речовиною.
Первинний
механізм дії
полягає у пригніченні
реакції
деметилювання
14α-ланостеролу,
опосередкованої
грибковим
цитохромом P450,
що є головною
ланкою
біосинтезу
ергостеролу.
Кумуляція
14α-метилстеролу
корелює з
подальшою
втратою
ергостеролу
мембранами
грибкових
клітин та
може
відповідати
за протигрибкову
активність
вориконазолу.
Було
продемонстровано,
що
вориконазол
є більш
селективним
до грибкових
ферментів цитохрому
Р450, ніж до
ферментних
систем цитохрому
Р450 у різних
ссавців.

Фармакокінетика/фармакодинаміка.

У
ході
10 терапевтичних
досліджень
медіана для
середніх та
максимальних
концентрацій
у плазмі
крові
кожного окремого
пацієнта
становила
2425 нг/мл (інтерквартильний
розмах
1193–4380 нг/мл) та
3742 нг/мл
(інтерквартильний
розмах
2027–6302 нг/мл) відповідно.
Позитивний
зв’язок між
середніми,
максимальними
чи
мінімальними
плазмовими
концентраціями
вориконазолу
й ефективністю
не був
встановлений
у ході терапевтичних
досліджень, і
такий
зв’язок не був
продемонстрований
у
дослідженнях
профілактики.

Фармакокінетичний/фармакодинамічний
аналіз інформації
з клінічних
досліджень
виявив
позитивний
зв’язок між
плазмовими
концентраціями
вориконазолу
і
відхиленнями
у
результатах
печінкових
проб та
порушеннями
з боку
органів зору.
Коригування
дози не
вивчалося у
дослідженнях
профілактики.

Клінічна
ефективність
та безпека

Вориконазол
in vitro
демонструє
широкий
спектр
протигрибкової
активності
проти видів Candida
(включаючи
резистентний
до
флуконазолу
вид С. krusei та
резистентні
штами С. glabrata і С. albicans)
і фунгіцидну
активність
проти всіх
досліджених
видів Aspergillus.
Крім того,
вориконазол in vitro
демонструє
фунгіцидну
активність
проти нових
патогенних
грибків,
включаючи
такі види, як Scedosporium
або Fusarium,
чутливість
яких до наявних
протигрибкових
засобів є
обмеженою.

Клінічна
ефективність
(що
визначається
як часткова
або повна відповідь)
вориконазолу
була
продемонстрована
щодо різних
видів Aspergillus,
включаючи A. flavus,
A. fumigatus, A. terreus, A. niger, A. nidulans, різних
видів Candida, включаючи
С. albicans, С. glabrata, С. krusei,
С. parapsilosis та
С. tropicalis,
обмеженої
кількості
штамів видів
С. dubliniensis, С. inconspicua та
С. guilliermondii, різних видів Scedosporium,
включаючи S. apiospermum,
S. prolificans, та
різних видів Fusarium.

Інші
грибкові
інфекції,
часто як з частковою,
так і з
повною
відповіддю,
включають
окремі
інфекції,
спричинені
різними видами
Alternaria, Blastomyces dermatitidis,
Blastoschizomyces capitatus,
різними видами Cladosporium,
Coccidioides immitis, Conidiobolus coronatus,
Cryptococcus neoformans, Exserohilum rostratum,
Exophiala spinifera, Fonsecaea pedrosoi, Madurella mycetomatis,
Paecilomyces lilacinus,
різними видами Penicillium, включаючи
P. marneffei, Phialophora richardsiae,
Scopulariopsis brevicaulis, та
різними видами Trichosporon,
включаючи
інфекції,
спричинені
T. beigelii.

In vitro
активність
проти
клінічних
штамів спостерігалася
для різних
видів Acremonium, Alternaria, Bipolaris,
Cladophialophora, Histoplasma capsulatum, при цьому
інгібування
більшості
штамів відбувалося
при
концентраціях
вориконазолу
в діапазоні
від 0,05 до 2
мкг/мл.

Продемонстровано
активність
препарату іn vitro
проти
різних видів
Curvularia та різних
видів Sporothrix,
але клінічна
значущість
цієї
активності ще
не з’ясована.

Контрольні
точки

Перед
тим як
розпочати
терапію,
необхідно
отримати
зразки
грибкової культури
і провести
інші належні
лабораторні
дослідження
(серологічні,
гістопатологічні)
для
виділення та
ідентифікації
патогенних мікроорганізмів,
які є
причиною
інфекції. Терапію
можна
розпочати до
того, як
стануть
відомі
результати
культуральних
і
лабораторних
досліджень;
однак, як
тільки результати
цих
досліджень
стануть
доступними,
слід
відповідно
скоригувати
етіотропну
терапію.

Види, що
найчастіше
спричиняють
інфекційні
захворювання
у людини,
включають С. albicans,
С. parapsilosis, С. tropicalis, С. glabrata та С. krusei,
причому для
всіх цих
видів
мінімальна інгібувальна
концентрація
(МІК)
вориконазолу
становить
менше
ніж 1 мг/л.

Однак in
vitro активність
вориконазолу
проти різних
видів Candida
не є
однаковою. Зокрема,
для С. glabrata
MIК
вориконазолу
для
резистентних
до флуконазолу
штамів
пропорційно
вища, ніж для
штамів,
чутливих до
флуконазолу.
Таким чином, слід
докласти
усіх
можливих
зусиль для ідентифікації
Candida до
рівня виду.
Якщо
доступні
результати
тестування
чутливості
збудників до
протигрибкових
препаратів,
дані про МІК
можуть бути
інтерпретовані
з
використанням
критеріїв
меж
чутливості,
встановлених
Європейським
комітетом з
питань
тестування
чутливості
збудників до
антимікробних
засобів (EUCAST).

Межі, визначені
EUCAST

Види
Candida та Aspergillus

Межові
значення
МІК (мг/л)

≤ S (чутливий)

> R
(резистентний)

Candida albicans1

0,06

0,25

Candida dubliniensis1

0,06

0,25

Candida glabrata

Доказові
дані
недостатні
(ДДН)

ДДН

Candida krusei

ДДН

ДДН

Candida parapsilosis1

0,125

0,25

Candida tropicalis1

0,125

0,25

Candida guilliermondii2

ДДН

ДДН

Межові
значення
для Candida,
не пов’язані
з видом3

ДДН

ДДН

Aspergillus fumigatus4

1

1

Aspergillus nidulans4

1

1

Aspergillus flavus

ДДН5

ДДН5

Aspergillus niger

ДДН5

ДДН5

Aspergillus terreus

ДДН5

ДДН5

Межові
значення, не
пов’язані з
видом6

ДДН

ДДН

1Штами з
величинами
МІК, що
перевищують
межові
значення
«чутливий/проміжний»
(susceptible/intermediate — S/I), є
рідкісними
або про них
ще не
повідомлялося.
Ідентифікацію
будь-якого з
таких
штамів та
тестування
його
чутливості
до
протигрибкових
засобів
необхідно
виконати
повторно, і у
разі
підтвердження
отриманого
результату штам
потрібно
направити
до
референтної
лабораторії.
Штам слід
уважати
резистентним,
доки не буде
отримано
доказів
клінічної
відповіді
підтверджених
ізолятів з
МІК, вищими
за поточне
межове
значення
резистентності.
У разі
інфекцій,
спричинених
переліченими
нижче
видами,
вдавалося
досягти
клінічної
відповіді
на рівні 76 %,
якщо МІК
були нижчими
або дорівнювали
епідеміологічним
граничним
значенням.
Отже,
популяції C. albicans,
C. dubliniensis, C. parapsilosis та C. tropicalis
дикого типу
вважаються
чутливими.

2Епідеміологічні
граничні
значення (ECOFF)
для цих
видів
загалом
вищі, ніж для C. albicans.

3Межові
значення, не
пов’язані з
видом, були встановлені
головним
чином на
основі даних
фармакокінетики/фармакодинаміки
(ФК/ФД) і не
залежать
від
розподілу
МІК
конкретного
виду Candida. Їх
використовують
лише для
організмів,
для яких не
існує
власних
межових
значень.

4Зона
технічної
невизначеності
(ЗТН) становить 2.
Реєструвати
як «R» з такою
приміткою:
«У деяких
клінічних
ситуаціях
(неінвазивні
форми
інфекції)
вориконазол
можна застосовувати
за умови
забезпечення
достатньої
експозиції».

5ECOFF для
цих видів
загалом
вищі, ніж для A. fumigatus, на
одне
двократне
розведення.

6Межові
значення, не
пов’язані з
видом, не встановлені.

Клінічний
досвід
застосування

У
рамках цього
розділу
задовільний
результат
застосування
препарату
визначено як
повна або часткова
відповідь.

Інфекції,
спричинені
Aspergillus:
ефективність
у пацієнтів з
аспергільозом
з
несприятливим
прогнозом

Вориконазол
виявляє in vitro
фунгіцидну
активність
проти різних
видів Aspergillus.
Ефективність
вориконазолу
та його переваги
для
виживаності
пацієнтів
порівняно зі
стандартним
препаратом
амфотерицином
В як терапії
першої лінії
гострого
інвазивного
аспергільозу
були
продемонстровані
у відкритому
рандомізованому
багатоцентровому
дослідженні
за участю
277 пацієнтів
зі зниженим
імунітетом,
які отримували
лікування
протягом
12 тижнів.
Вориконазол
вводили
внутрішньовенно
із навантажувальною
дозою 6 мг/кг
кожні 12 годин
протягом
перших
24 годин,
після чого
застосовували
підтримувальну
дозу 4 мг/кг
кожні 12 годин
протягом
7 днів. Шлях
введення міг
бути потім
змінений на
пероральне
застосування
у дозі 200 мг
кожні
12 годин.
Медіана
тривалості
терапії
вориконазолом
внутрішньовенно
становила 10 днів
(2–85 днів).
Після
внутрішньовенної
терапії
медіана
тривалості
перорального
застосування
вориконазолу
становила
76 днів (2–232 дні).

Задовільна
загальна
відповідь
(повне або часткове
зникнення
всіх
асоційованих
симптомів,
ознак та
рентгенографічних/бронхоскопічних
змін, що були
наявні до
початку
лікування)
спостерігалася
у 53 %
пацієнтів,
які
застосовували
вориконазол,
порівняно з
31 % пацієнтів,
які застосовували
препарат
порівняння.
Виживаність пацієнтів
за 84-денний
період на тлі
застосування
вориконазолу
була
статистично
значущо
вищою, ніж на
тлі
застосування
препарату
порівняння,
та було
продемонстровано
клінічно і
статистично
значущі
переваги
вориконазолу
щодо
тривалості
періоду до
настання
летального результату,
так і щодо
тривалості
періоду до
відміни препарату
через його
токсичність.
Це дослідження
підтвердило
результати
попереднього
проспективного
дослідження,
в рамках
якого було
одержано
позитивний
результат
застосування
препарату
пацієнтам із
факторами
ризику
несприятливого
прогнозу,
включаючи
реакцію
«трансплантат
проти
хазяїна» і
особливо — церебральні
інфекції
(зазвичай
асоційовані
зі 100 %
летальністю).
У цих
дослідженнях
препарат
вивчали при лікуванні
аспергільозу
придаткових
пазух носа,
церебрального,
легеневого
та дисемінованого
аспергільозу
у пацієнтів
після
трансплантації
кісткового
мозку і
паренхіматозних
органів, у
пацієнтів зі
злоякісними
захворюваннями
крові,
злоякісними
пухлинами та
СНІДом.

Кандидемія
у пацієнтів
без
нейтропенії

Ефективність
вориконазолу
порівняно зі схемою
лікування
амфотерицином
B із подальшим
застосуванням
флуконазолу
як терапії
першої лінії
кандидемії
була
продемонстрована
у ході
відкритого
порівняльного
дослідження.
У
дослідженні
взяли участь
370 пацієнтів
без
нейтропенії
(віком від
12 років) з документально
підтвердженою
кандидемією, з
яких
248 одержували
терапію
вориконазолом.
9 пацієнтів
групи
застосування
вориконазолу
та
5 пацієнтів
групи
застосування
амфотерицину
В із
подальшим
призначенням
флуконазолу
також мали
мікологічно
підтверджені
інфекції
глибоких
тканин.
Пацієнти з нирковою
недостатністю
не
включалися у
дослідження.
Медіана
тривалості
лікування в
обох досліджуваних
групах
становила
15 діб. За
результатами
первинного
аналізу
сприятливу
відповідь на
лікування
згідно з
оцінкою
Комітету з
контролю
даних
сліпого
дослідження було
визначено як
зникнення/зменшення
всіх
клінічних
ознак та
симптомів
інфекції разом
з ерадикацією
Candida
з крові й
інфікованих
ділянок
глибоких
тканин через
12 тижнів
після
завершення
терапії. Результат
для
пацієнтів,
які не
оцінювалися
через
12 тижнів
після
завершення
терапії, розглядався
як
несприятливий.
За
результатами
цього
аналізу
сприятливий
результат
лікування
спостерігався
у 41 %
пацієнтів в
обох групах
терапії.

У
рамках
вторинного
аналізу, в
якому були використані
оцінки
Комітету з
контролю даних
дослідження
на момент
останньої
точки часу,
що може бути
оцінена
(завершення
терапії або
через 2, 6 чи
12 тижнів
після
завершення
терапії),
частота
сприятливої
відповіді на
терапію
вориконазолом
та
амфотерицином
В із подальшим
застосуванням
флуконазолу
становила 65 %
та 71 %
відповідно.

Частота
сприятливого
результату
лікування за
оцінкою дослідників
у кожній із
цих точок
часу, що можуть бути
оціненими,
наведена у таблиці
нижче.

Точка
часу

Вориконазол
(N = 248)

Амфотерицин
B →
флуконазол (N = 122)

Завершення
терапії

178 (72 %)

88 (72 %)

2
тижні після
завершення
терапії

125 (50 %)

62 (51 %)

6
тижнів
після
завершення
терапії

104 (42 %)

55 (45 %)

12
тижнів
після
завершення
терапії

104 (42 %)

51 (42 %)

Тяжкі
рефрактерні
інфекції,
спричинені видами
Candida

У
клінічному
дослідженні
взяли участь
55 пацієнтів з
тяжкими
рефрактерними
системними
інфекціями,
спричиненими
видами Candida
(включаючи
кандидемію,
дисемінований
кандидоз та
інші форми
інвазивного
кандидозу), у
яких
попередня
протигрибкова
терапія, зокрема
флуконазолом,
була
неефективною.
Сприятлива
відповідь на
лікування
вориконазолом
спостерігалася
у 24 пацієнтів
(у 15 — повна
відповідь, у 9
— часткова відповідь).
У пацієнтів,
інфікованих
резистентними
до
флуконазолу
штамами, що
не належали
до виду Candida albicans,
сприятливий
результат
лікування
вориконазолом
спостерігався
у 3 із 3 пацієнтів,
інфікованих С. krusei
(у всіх –
повна
відповідь) та
у 6 з
8 пацієнтів, інфікованих
С. glabrata (у 5 —
повна
відповідь, у
1 — часткова
відповідь).
Дані щодо
клінічної
ефективності
підтверджувалися
обмеженими
даними з
визначення
чутливості
збудників до
препарату.

Інфекції,
спричинені
різними
видами Scedosporium та Fusarium

Була продемонстрована
ефективність
вориконазолу
проти таких
рідкісних
патогенних
грибків:

– види Scedosporium:
сприятлива
відповідь на
терапію
вориконазолом
спостерігалася
у 16 з
28 пацієнтів,
інфікованих S.
apiospermum (у 6
пацієнтів —
повна
відповідь, у 10
— часткова),
та у 2 з
7 пацієнтів,
інфікованих S.
prolificans (у обох –
часткова
відповідь).
Крім того,
сприятлива
відповідь
спостерігалася
у 1 з 3 пацієнтів,
інфікованих
більш ніж
одним
патогенним
організмом,
включаючи
різні види Scedosporium;

– види Fusarium: у 7 з
17 пацієнтів
терапія
вориконазолом
була
успішною
(3 повних,
4 часткових
відповіді). У 3
із
7 пацієнтів
спостерігалося
інфекційне
захворювання
очей, у 1 — інфекційне
захворювання
придаткових
пазух носа і 3 пацієнти
мали
дисеміноване
інфекційне захворювання.
Ще 4 пацієнти
з фузаріозом
були
інфіковані
декількома
збудниками; у
2 із цих
пацієнтів
спостерігався
сприятливий
результат
лікування.

У
більшості
пацієнтів,
які застосовували
вориконазол
для лікування
вказаних
вище
рідкісних
інфекційних
захворювань,
спостерігалася
непереносність
або
резистентність
до
протигрибкових
засобів, що
застосовувалися
раніше.

Первинна
профілактика
інвазивних
грибкових
інфекцій:
ефективність
у
реципієнтів
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин без
попередньо підтвердженої
або
підозрюваної
інвазивної
грибкової
інфекції

Вориконазол
порівнювали
з
ітраконазолом
як засіб первинної
профілактики
у відкритому
порівняльному
багатоцентровому
дослідженні
у дорослих і
підлітків, що
є реципієнтами
алогенної
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин, без
попередньо
підтвердженої
або
підозрюваної
інвазивної
грибкової
інфекції.
Успіх був визначений
як
можливість
проводити
профілактику
досліджуваним
препаратом
протягом
100 днів після
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин
(безперервно
протягом > 14 днів)
і виживання
без
попередньо
підтвердженої
або
підозрюваної
інвазивної
грибкової інфекції
протягом
180 днів після
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин. До
модифікованої
групи
«вибірка
пацієнтів,
яким було призначено
лікування»
(ІТТ-група)
увійшли 465 реципієнтів
алогенної
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин, з
яких 45 % пацієнтів
мали гострий
мієлоїдний
лейкоз. З усіх
пацієнтів 58 %
піддавалися
режимам
лікування
мієлоаблативних
станів.  Профілактика
з
використанням
досліджуваного
препарату
розпочиналась
відразу
після
трансплантації
стовбурових гемопоетичних
клітин:
224 пацієнти
отримували
вориконазол
і 241 пацієнт
отримував
ітраконазол.
Середня
тривалість профілактики
досліджуваним
препаратом в ІТТ-групі
становила
96 днів для
вориконазолу
і 68 днів для
ітраконазолу.

Коефіцієнти
ефективності
та інші
вторинні
кінцеві
точки
представлені
в таблиці нижче.

Кінцеві
точки дослідження

Вориконазол

N = 224

Ітраконазол

N = 241

Різниця у
співвідношеннях
і 95 % довірчий
інтервал (ДІ)

P-значення

Ефективність
на день 180*

109
(48,7 %)

80
(33,2 %)

16,4 %
(7,7 %, 25,1 %)**

0,0002**

Ефективність
на день 100

121
(54,0 %)

96
(39,8 %)

15,4 %
(6,6 %, 24,2 %)**

0,0006**

Тривалість
профілактики
досліджуваним
препаратом
щонайменше
100 днів

120
(53,6 %)

94
(39,0 %)

14,6 %
(5,6 %, 23,5 %)

0,0015

Коефіцієнт
виживання
до дня 180

184
(82,1 %)

197
(81,7 %)

0,4 %
(–6,6 %, 7,4 %)

0,9107

Розвиток
попередньо
підтвердженої
або
підозрюваної
інвазивної
грибкової
інфекції до
дня 180

3
(1,3 %)

5
(2,1 %)

–0,7 %  (–3,1 %, 1,6 %)

0,5390

Розвиток
попередньо
підтвердженої
або підозрюваної
інвазивної
грибкової
інфекції до
дня 100

2
(0,9 %)

4
(1,7 %)

–0,8 %

(–2,8 %,
1,3 %)

0,4589

Розвиток
попередньо
підтвердженої
або підозрюваної
інвазивної
грибкової
інфекції в
період
застосування
досліджуваного
препарату

0

3
(1,2 %)

–1,2 %

(–2,6 %,
0,2 %)

0,0813

* Первинний
кінцева
точка
дослідження.

** Різниця у
співвідношеннях,
значення 95 %
ДІ та P-значення,
отримані
після
поправки на
рандомізацію.

Показники
виникнення
інвазивної
грибкової
інфекції до
дня 180 і
первинна
кінцева точка
дослідження,
тобто
«ефективність
на день 180», для
пацієнтів з
гострим
мієлоїдним лейкозом
і
кондиціонуванням,
відповідно,
представлені
в таблиці
нижче.

Гострий
мієлоїдний
лейкоз

Кінцева
точка
дослідження

Вориконазол

(N = 98)

Ітраконазол

(N = 109)

Різниця у
співвідношеннях
і 95 % довірчий
інтервал (ДІ)

Виникнення
інвазивної
грибкової
інфекції —
день 180

1
(1,0 %)

2 (1,8 %)

–0,8 % (–4,0 %, 2,4 %) **

Ефективність
на день 180*

55
(56,1 %)

45
(41,3 %)

14,7 % (1,7 %, 27,7 %)***

* Первинна
кінцева
точка
дослідження.

**
Демонструється
не менша
ефективність
із запасом 5 %.

*** Різниця у
співвідношеннях
і 95 % ДІ
отримані
після
поправки на рандомізацію.

Мієлоаблативний
режим
кондиціонування

Кінцева
точка
дослідження

Вориконазол

(N = 125)

Ітраконазол

(N = 143)

Різниця
у
співвідношеннях
і 95 % довірчий
інтервал (ДІ)

Виникнення
інвазивної
грибкової
інфекції —
день 180

2
(1,6 %)

3
(2,1 %)

–0,5 % (–3,7 %, 2,7 %) **

Ефективність
на день 180*

70
(56,0 %)

53
(37,1 %)

20,1 % (8,5 %, 31,7 %)***

* Первинна
кінцева
точка
дослідження.

**
Демонструється
не менша
ефективність
із запасом 5 %.

*** Різниця у співвідношеннях
і 95 % ДІ
отримані
після поправки
на
рандомізацію.

Вторинна
профілактика
інвазивної
грибкової
інфекції:
ефективність
у реципієнтів
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин з
попередньо
підтвердженою
або
підозрюваною
інвазивною
грибковою
інфекцією

Вориконазол
досліджували
як засіб
вторинної
профілактики
у відкритому
непорівняльному
багатоцентровому
дослідженні
дорослих
реципієнтів
алогенної
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин з
попередньо
підтвердженою
або
підозрюваною
інвазивною
грибковою
інфекцією.
Первинною кінцевою
точкою була
частота
розвитку попередньо
підтверджених
або
підозрюваних
інвазивних
грибкових
інфекцій
протягом
першого року
після
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин. В
ІТТ-групу входило
40 пацієнтів з
попередніми
інвазивними
грибковими
інфекціями, в
тому числі 31 з
аспергільозом,
5 з
кандидозом і
4 з іншими
видами
інвазивної
грибкової
інфекції.
Середня
тривалість
профілактики
досліджуваним
препаратом в
ІТТ-групі
становила
95,5 дня.

Попередньо
підтверджені
або
підозрювані
інвазивні
грибкові
інфекції
виникли у 7,5 % (3/40)
пацієнтів
протягом
першого року
після
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин,
включаючи
один випадок
кандидемії,
один випадок сцедоспоріозу
(обидва були
рецидивами
попередньої
інвазивної
грибкової
інфекції) і
один випадок
зигомікозу.
Коефіцієнт
виживання на
день 180
становив 80,0 % (32/40),
а протягом 1
року склав 70,0 %
(28/40).

Тривалість
терапії

Під
час
клінічних
досліджень
705 пацієнтів застосовували
вориконазол
довше 12 тижнів,
а 164 пацієнти —
довше
6 місяців.

Діти

53 пацієнти
дитячого віку
від 2 до
18 років
отримували
лікування вориконазолом
у двох
проспективних,
відкритих,
непорівняльних,
багатоцентрових
клінічних
дослідженнях.
В одному
дослідженні
взяв участь
31 пацієнт із
можливим,
підтвердженим
або вірогідним
інвазивним
аспергільозом,
з яких у 14 пацієнтів
був
підтверджений
або вірогідний
інвазивний
аспергільоз.
Цих пацієнтів
включили в
аналізи
ефективності
даних модифікованої
вибірки
пацієнтів,
яким було
призначено
лікування. У
другому
дослідженні
взяли участь
22 пацієнти з
інвазивним
кандидозом, зокрема
кандидемією
та
кандидозом
стравоходу,
які
потребували
проведення
основної чи
резервної
терапії. З
цих
пацієнтів
17 було
включено в
аналізи
ефективності
даних модифікованої
вибірки
пацієнтів,
яким було
призначено лікування. У
пацієнтів з
інвазивним
аспергільозом
сукупна
частота
загальної
відповіді
через
6 тижнів
становила 64,3 % (9
із 14); частота
загальної
відповіді в
пацієнтів
віком від 2 до
12 років
становила 40 % (2
з 5), а в
пацієнтів
віком від 12 до
18 років — 77,8 % (7 із 9). У
пацієнтів із
кандидемією
частота загальної
відповіді на
момент
закінчення
лікування
становила 85,7 % (6
із 7), а для
пацієнтів з
кандидозом
стравоходу —
70 % (7 із 10).
Сукупна
частота відповіді
(у пацієнтів
із
кандидемією
та кандидозом
стравоходу
разом)
становила 88,9 % (8 із
9) у пацієнтів
віком від 2 до
12 років та 62,5 % (5
із 8) у
пацієнтів
віком від 12 до
18 років.

Клінічні
дослідження
щодо
визначення
інтервалу QTс

Для
оцінки впливу
дослідних
засобів на
інтервал QTс
здорових
добровольців
було
проведене плацебоконтрольоване,
рандомізоване
перехресне
дослідження
із
однократним
застосуванням
досліджуваного
препарату. У
ході
дослідження
застосовувалися
3 дози
вориконазолу
та кетоконазолу
перорально.
Скориговане
відносно
плацебо
середнє
максимальне
подовження
інтервалу QTc
порівняно з
початковим
рівнем
становило 5,1, 4,8
та 8,2 мс після
застосування
800, 1200 та 1600 мг
вориконазолу
відповідно і
7,0 мс після
застосування
800 мг
кетоконазолу.
У жодного
учасника
дослідження
подовження
інтервалу QTc
не досягло ≥
60 мс відносно
вихідного
рівня.
Перевищення
потенційно
клінічно
значущого
порога 500 мс у
жодного
учасника
дослідження
не
спостерігалося.

Фармакокінетика.

Загальні
фармакокінетичні
характеристики

Фармакокінетика
вориконазолу
досліджувалася
у здорових
добровольців,
у особливих
груп
пацієнтів та
у хворих. При
пероральному
застосуванні
препарату у
дозах 200 мг або
300 мг 2 рази на
добу
протягом
14 діб у
пацієнтів із
підвищеним
ризиком розвитку
аспергільозу
(головним
чином у пацієнтів
зі
злоякісними
новоутвореннями
лімфатичних і
кровотворних
тканин)
фармакокінетичні
характеристики,
що
досліджувалися,
а саме:
швидкість та
рівномірність
абсорбції, кумуляція
та
нелінійний
характер
фармакокінетики
— були
аналогічні
таким у
здорових
добровольців.

Фармакокінетика
вориконазолу
є нелінійною
завдяки його
інтенсивному
метаболізму.
При
підвищенні
дози
збільшення
експозиції є
вищим, ніж
пропорційне.
Підраховано, що
при
пероральному
застосуванні
збільшення
дози
препарату з
200 мг до 300 мг
2 рази на добу
призводить
до
підвищення
його експозиції
(AUCτ) в
середньому в
2,5 раза.
Пероральна
навантажувальна
доза 200 мг (або
100 мг для
пацієнтів з масою
тіла нижче
40 кг) досягає
експозиції, що
відповідає
застосуванню
дози 3 мг/кг
внутрішньовенно.
Пероральна
навантажувальна
доза 300 мг (або
150 мг для
пацієнтів з
масою тіла
нижче 40 кг) досягає
експозиції,
що
відповідає
застосуванню
дози 4 мг/кг
внутрішньовенно.
При застосуванні
навантажувальних
доз вориконазолу
перорально
або
внутрішньовенно
його концентрації
у плазмі
крові,
близькі до
рівноважних,
досягаються
впродовж
перших 24 годин
терапії. Якщо
режим
навантажувальних
доз не
використовують,
при
багаторазовому
застосуванні
вориконазолу
2 рази на добу
у більшості
пацієнтів
його
кумуляція з
досягненням
рівноважної
концентрації
у плазмі крові
відбувається
на 6-ту добу.

Абсорбція

Вориконазол
швидко та
майже
повністю абсорбується
після
перорального
застосування,
максимальна
концентрація
у плазмі крові
(Cmax) досягається
через 1–2 години
після
прийому.
Абсолютна
біодоступність
вориконазолу
після його
перорального
застосування
становить 96 %.
При
багаторазовому
застосуванні
вориконазолу
з їжею з
високим
вмістом жирів
рівні Cmax та AUCτ
знижувалися
на 34 % та 24 % відповідно.
Зміна pH
шлункового
соку не
впливає на
абсорбцію
вориконазолу.

Розподіл

Об’єм
розподілу
вориконазолу
в рівноважному
стані
оцінюється
на
рівні 4,6 л/кг,
що свідчить
про його
значний
розподіл у
тканини.
Зв’язування
вориконазолу
з білками плазми
крові
оцінюється
на рівні 58 %.
Вориконазол
був ідентифікований
у кількостях,
що можна виявити
у всіх
зразках
спинномозкової
рідини,
взятих у
8 пацієнтів у
рамках
благодійно-дослідницької
програми.

Метаболізм

Дослідження
іn vitro
продемонстрували,
що вориконазол
метаболізується
ізоферментами
CYP2C19, CYP2C9 та CYP3A4
цитохрому P450.
Вориконазол
характеризується
високою
варіабельністю
фармакокінетики
у різних
осіб.

Дослідження
іn vivo
продемонстрували,
що CYP2C19 відіграє
значну роль у
метаболізмі
вориконазолу.
Цей фермент
характеризується
генетичним
поліморфізмом.
Наприклад,
можна
очікувати, що
15–20 %
пацієнтам
монголоїдної
раси буде
властивий
повільний
метаболізм
цього
препарату.
Серед
представників
європеоїдної
та негроїдної
рас
кількість
осіб із
повільним метаболізмом
становить 3–5 %.
Дослідження,
проведені за
участю
здорових
добровольців
європеоїдної
раси та японців,
продемонстрували,
що у
«повільних
метаболізаторів»
вориконазолу
експозиція препарату
(AUCτ) в
середньому в
4 рази вища,
ніж у групі
порівняння — у
гомозиготних
«швидких
метаболізаторів»
вориконазолу.
Гетерозиготні
«швидкі метаболізатори»
вориконазолу
мають в середньому
в 2 рази вищу
експозицію
препарату,
ніж у групі
порівняння — у
гомозиготних
«швидких
метаболізаторів».

Головним
метаболітом
вориконазолу
є N-оксид, який
становить 72 %
усієї
кількості
мічених радіоактивним
ізотопом
метаболітів,
що циркулюють
у плазмі
крові. Цей
метаболіт
характеризується
мінімальною
протигрибковою
активністю і
не впливає на
загальну
ефективність
вориконазолу.

Екскреція

Вориконазол
виводиться з
організму
шляхом
печінкового
метаболізму,
менш ніж 2 %
застосованої
дози
виводиться
із сечею в
незміненому
вигляді.

При
використанні
міченого
радіоактивним
ізотопом
вориконазолу
в сечі
визначалося
приблизно 80 %
радіоактивності
після
багаторазового
внутрішньовенного
застосування
препарату і
83 % — після
багаторазового
перорального
застосування.
Більша
частина (> 94 %)
радіоактивних
речовин
виводилася з
організму
протягом
перших
96 годин як
після
внутрішньовенного,
так і після
перорального
застосування
препарату.

Тривалість
періоду
напіввиведення
вориконазолу
залежить від
дози та
становить приблизно
6 годин після
перорального
застосування
дози 200 мг.
Завдяки
нелінійній
фармакокінетиці
період
напіввиведення
не використовується
для оцінки
кумуляції
або
елімінації
вориконазолу.

Фармакокінетика
у особливих
груп пацієнтів

Стать. У
дослідженні
багаторазового
перорального
застосування
вориконазолу
рівні Cmax та AUCτ
у здорових
молодих
жінок були
відповідно на
83 % та на 113 %
вище, ніж у
здорових
молодих
чоловіків (18–45
років). У цьому ж
дослідженні
не
спостерігалося
жодних
статистично
значущих
відмінностей
між цими
показниками
у здорових
чоловіків і
жінок
літнього
віку (≥ 65
років). У
клінічній
програмі не
здійснювалася
корекція
дози залежно
від статі
учасників
досліджень. Профілі
безпеки та
концентрації
у плазмі крові
препарату у
жінок і
чоловіків
були
аналогічними.
Таким чином, необхідності
корекції
дози
препарату залежно
від статі
немає.

Пацієнти
літнього
віку. У
клінічному
дослідженні
багаторазового
застосування
препарату
перорально
рівні Cmax та AUCτ
у здорових
чоловіків
літнього
віку (≥ 65 років)
були
відповідно
на 61 % та на 86 %
вище, ніж у здорових
молодих
чоловіків (18–45 років).
Не
спостерігалося
жодних
статистично
значущих відмінностей
рівнів Cmax та AUCτ
у здорових
жінок
літнього
віку (≥ 65 років)
і здорових
молодих
жінок (18–45 років).

У
клінічних
дослідженнях
не
здійснювалася
корекція
дози залежно
від віку.
Спостерігався
взаємозв’язок
між
плазмовими
концентраціями
і віком.
Профілі
безпеки
вориконазолу
у молодих пацієнтів
і пацієнтів
літнього
віку були
подібними, тому
необхідність
у корекції
дози для пацієнтів
літнього
віку
відсутня
(див. розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Діти.
Рекомендована
доза
препарату
для перорального
застосування
дітям
базується на
фармакокінетичному
аналізі
даних,
отриманих
від 112 дітей
віком 2–12 років
зі зниженим
імунітетом
та 26 дітей віком
12–17 років зі
зниженим
імунітетом.
Застосування
багаторазових
доз 3, 4, 6, 7 та
8 мг/кг 2 рази
на добу
внутрішньовенно
і
багаторазових
доз 4 мг/кг,
6 мг/кг та 200 мг
2 рази на добу
перорально
(порошок для
приготування
суспензії
для
перорального
застосування)
оцінювалося
під час
3 фармакокінетичних
досліджень
за участю
дітей. Навантажувальні
дози 6 мг/кг 2 рази
на добу
внутрішньовенно
у перший день,
що
супроводжувалися
наступними
дозами 4 мг/кг
2 рази на добу
внутрішньовенно
та 300 мг 2 рази
на добу
перорально
(таблетки),
оцінювалися
під час
одного
фармакокінетичного
дослідження
за участю
дітей. У цієї
категорії
пацієнтів
спостерігалася
більш виражена
індивідуальна
варіабельність
порівняно з
дорослими.

Порівняння
фармакокінетичних
параметрів
дітей і
дорослих
показало, що
очікувана
загальна експозиція
(AUCτ) у дітей
після
введення
навантажувальної
дози 9 мг/кг
внутрішньовенно
була
порівнянна з
AUCτ у
дорослих
після
застосування
навантажувальної
дози 6 мг/кг
внутрішньовенно.
AUCτ у дітей
після
застосування
підтримувальних
доз
4 та 8 мг/кг 2
рази на добу
внутрішньовенно
була
порівнянна з
AUCτ у
дорослих
після застосування
3 та 4 мг/кг
2 рази на добу
внутрішньовенно.
AUCτ у дітей
після
застосування
підтримувальної
дози 9 мг/кг
(максимум
350 мг) 2 рази на
добу перорально
була
порівнянна з
AUCτ у
дорослих
після
застосування
200 мг 2 рази на
добу
перорально.
Експозиція
вориконазолу
після
застосування
дози 8 мг/кг
внутрішньовенно
буде в 2 рази
вищою, ніж
при
застосуванні
дози 9 мг/кг
перорально.

Вища,
ніж для
дорослих, підтримувальна
доза для
внутрішньовенного
застосування
дітям
відображає
більшу
здатність до
елімінації у
зв’язку з
більшою
масою
печінки
відносно
маси тіла.
При
пероральному
застосуванні
біодоступність
препарату
може бути знижена
у дітей із
мальабсорбцією
та дуже низькою
відносно
віку масою
тіла. У таких
випадках
рекомендується
застосовувати
вориконазол
внутрішньовенно.

Експозиція
вориконазолу
у більшості
дітей
старшого
віку була
порівнянною з
такою у
дорослих при
однаковому
режимі
дозування.
Однак у
деяких дітей
старшого
віку з низькою
масою тіла
спостерігалася
нижча експозиція
вориконазолу
порівняно з
такою у
дорослих.
Схоже, що у цих
пацієнтів
метаболізм
вориконазолу
подібний до
такого у
дітей, а не у
дорослих. З
огляду на
фармакокінетичний
аналіз
популяції
діти віком
12-14 років з
масою тіла
менше 50 кг
мають
отримувати
дози для
дітей (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Порушення
функції
нирок. У пацієнтів
із нирковою
недостатністю
від
помірного до
тяжкого
ступеня
(рівень креатиніну
у сироватці
крові >2,5 мг/дл)
відбувається
накопичення натрію
β-циклодекстрину
сульфобутилового
ефіру (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози» й
«Особливості
застосування»).

Порушення
функції
печінки.
Після
разового
перорального
застосування
препарату
(200 мг) у
пацієнтів із
легким або
помірним
цирозом
печінки (клас
А та В за класифікацією
Чайлда — П’ю)
рівень AUC був
на 233 % вищим
порівняно з
таким у
пацієнтів з
нормальною
функцією
печінки.
Порушення
функції
печінки не
впливає на
зв’язування
вориконазолу
з білками
крові.

У
ході
клінічного
дослідження
багаторазового
застосування
препарату
перорально
рівень AUCτ
був подібним
у пацієнтів з
помірним
цирозом печінки
(клас В за
класифікацією
Чайлда–П’ю),
які
застосовували
підтримувальну
дозу 100 мг
2 рази на
добу, і в
пацієнтів з
нормальною
функцією
печінки, які
застосовували
по 200 мг
препарату
2 рази на
добу. Дані
щодо
фармакокінетики
препарату у
пацієнтів із
тяжким
цирозом
печінки (клас
С за класифікацією
Чайлда — П’ю)
відсутні
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози» й
«Особливості
застосування»).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Профілактика
інвазивних
грибкових
інфекцій при
алогенній
трансплантації
кісткового
мозку у
пацієнтів з
високим ризиком
такого
ускладнення.

Вориконазол
Ромфарм застосовують
дорослим і
дітям для
лікування:

-          інвазивного
аспергільозу;

-          кандидемії,
що не
супроводжується
нейтропенією;

-          тяжких
інвазивних
інфекцій, спричинених Candida (включаючи С. krusei),
резистентних
до
флуконазолу;

-          тяжких
грибкових
інфекцій,
спричинених
видами Scedosporium і Fusarium.

Пацієнтам
із
прогресуючими
інфекціями та
інфекціями,
що
потенційно
загрожують
життю, Вориконазол
Ромфарм слід
застосовувати
у якості
стартової терапії.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до вориконазолу
чи
допоміжних
речовин,
перелічених
у розділі
«Склад».

Сумісне
призначення із
субстратами
CYP3A4, терфенадином,
астемізолом,
цизапридом,
пімозидом,
хінідином
або
івабрадином, —
оскільки
підвищення
концентрації
цих лікарських
засобів у
плазмі може
призвести до
подовження
інтервалу QTc
та рідкісних
випадків шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует» (див.
розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Сумісне
призначення
з
рифампіцином,
карбамазепіном,
фенобарбіталом
та звіробоєм,
оскільки ці
препарати
можуть
значно знизити
концентрацію
вориконазолу
у плазмі крові
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Сумісне
призначення
стандартних
доз вориконазолу
з
ефавірензом
у дозі 400 мг
один раз на
день або вище
протипоказане,
— оскільки
ефавіренз
значно
знижує
концентрацію
вориконазолу
у плазмі
крові у здорових
людей при
таких дозах.
Вориконазол також
значно
підвищує
концентрацію
ефавірензу в
плазмі крові (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій», щодо
менших доз
див. розділ «Особливості
застосування»).

Сумісне
призначення
з високою
дозою
ритонавіру (400
мг і вище двічі
на день), — оскільки
ритонавір
значно
знижує
концентрацію
вориконазолу
у плазмі
крові у здорових
людей при цій
дозі (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій», щодо
менших доз
див. розділ «Особливості
застосування»).

Сумісне
призначення
з
алкалоїдами
ріжків
(ерготамін,
дигідроерготамін),
які є субстратами
CYP3A4, оскільки
підвищення
концентрації
цих активних
речовин у
плазмі крові
може
призвести до
ерготизму
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Сумісне
призначення
з
сиролімусом,
— оскільки
вориконазол
може значно
підвищити
концентрацію
сиролімусу у
плазмі крові
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Сумісне
призначення
вориконазолу
з налоксеголом,
субстратом CYP3A4,
— оскільки
підвищення
концентрації
налоксеголу
в плазмі може
прискорити
симптоми відміни
опіоїдів
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Сумісне
призначення
вориконазолу
з толваптаном,
— оскільки
сильні
інгібітори CYP3A4,
такі як вориконазол,
значно
підвищують
плазмові
концентрації
толваптану
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Сумісне
призначення
вориконазолу
з
лурасидоном,
— оскільки
значне
збільшення
експозиції лурасидону
може
призвести до
серйозних побічних
реакцій (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Сумісне
призначення
з
венетоклаксом
на початку лікування
та на етапі
титрування
дози венетоклаксу,
— оскільки
вориконазол
може значно
підвищити
плазмові
концентрації
венетоклаксу
та збільшити
ризик
розвитку
синдрому лізису
пухлини (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Вориконазол
пригнічує
активність
та метаболізується
ізоферментами
цитохрому P450: CYP2C19,
CYP2C9 та CYP3A4.
Інгібітори
або
індуктори
цих ізоферментів
здатні
відповідно
підвищувати
або
знижувати
концентрації
вориконазолу
у плазмі
крові, а
вориконазол
має потенціал
підвищувати
концентрації
у плазмі
крові
речовин, які
метаболізуються
цими
ізоферментами
цитохрому P450; зокрема,
це
стосується
речовин, які
метаболізуються
CYP3A4, оскільки
вориконазол
є сильним
інгібітором
CYP3A4, хоча збільшення
AUC залежить
від
субстрату
(див. таблицю
нижче).

Дослідження
взаємодії
лікарських
засобів
проводили за
участю
здорових
добровольців
чоловічої
статі, які
застосовували
вориконазол
200 мг 2 рази на
добу
перорально
та
багаторазово
до досягнення
рівноважного
стану.
Отримані
результати
також
застосовні
до інших груп
пацієнтів і
способів
застосування.

Вориконазол
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам,
які
одночасно
приймають інші
лікарські
засоби, що
пролонгують
інтервал QTс.
У випадках,
коли
вориконазол
також має потенціал
підвищувати
концентрації
у плазмі
крові
речовин, що
метаболізуються
ізоферментами
CYP3A4 (деякі
антигістамінні
засоби, хінідин,
цизаприд,
пімозид та
івабрадин),
їх одночасне
застосування
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»).

Нижче
у таблиці
наведено
інформацію
щодо взаємодії
вориконазолу
й інших
лікарських
засобів. Направлення
стрілок для
кожного
параметра
фармакокінетики
базується на
довірчому
інтервалі 90 %
геометричного
середнього
співвідношення.

Символи
та
скорочення,
використані
в таблиці, та
їх значення:

↔ —
знаходиться
у межах 80–125 %;

↑ —
вище 80–125 %;

↓ —
нижче 80–125 %;

* —
двобічні
взаємодії;

AUCτ
— площа під
кривою над
дозовим
інтервалом;

AUCt
— площа під
кривою від
часу «0» до
часу із
показником, що
визначається;

AUC0–∞
— площа під
кривою від
часу «0» до
нескінченності;

н/з
— не
застосовно.

Взаємодії
в таблиці
представлені
в такому
порядку:

протипоказані;

ті,
які
потребують
корекції
дози і
ретельного клінічного
та/або
біологічного
моніторингу;
ті, які не
мають
суттєвої
фармакокінетичної
взаємодії,
але можуть
представляти
клінічний
інтерес.

Активна
речовина [механізм
взаємодії]

Взаємодія

Середнє
геометричне
змін, %

Рекомендації
щодо
одночасного
застосування

Астемізол,
цизаприд,
пімозид,
хінідин,
терфенадин
та
івабрадин

[субстрати
CYP3A4]

Хоча
відповідні
дослідження
не проводилися,
підвищення
концентрацій
цих речовин у
плазмі
крові може
призводити
до подовження
інтервалу QTс
і рідко — до
розвитку
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует»

Протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»)

Карбамазепін
та
барбітурати
тривалої дії
(наприклад
фенобарбітал,
мефобарбітал) [потужні
індуктори CYP450]

Незважаючи
на
відсутність
відповідних
досліджень,
вірогідно,
що карбамазепін
та
барбітурати
тривалої
дії можуть значно
знижувати
концентрації
вориконазолу
у плазмі
крові

Протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»)

Ефавіренз
(ненуклеозидний
інгібітор
зворотної
транскриптази)

[індуктор
CYP450; інгібітор
та субстрат
CYP3A4]

400
мг 1 раз на
добу
одночасно з
вориконазолом
у дозі 200 мг
2 рази на
добу*

300
мг 1 раз на
добу
одночасно з 400
мг
вориконазолу
2 рази на
добу*

Cmax
ефавірензу
↑ 38 %

AUCτ
ефавірензу
↑ 44 %

Cmax
вориконазолу
↓ 61 %

AUCτ
вориконазолу
↓ 77 %

Порівняно
з 600 мг
ефавірензу
1 раз на добу:

Cmax
ефавірензу
↔

AUCτ
ефавірензу
↑ 17 %

Порівняно
із 200 мг
вориконазолу
2 рази на добу:

Cmax
вориконазолу
↑ 23 %

AUCτ
вориконазолу
↓ 7 %

Одночасне
застосування
стандартних
доз вориконазолу
з
ефавірензом
у дозі 400 мг
1 раз на добу
чи вище
протипоказано
(див.
розділ
«Протипоказання»)

При
одночасному
застосуванні
вориконазолу
й
ефавірензу підтримувальну
дозу
вориконазолу
слід
збільшити
до 400 мг 2 рази
на добу, а
дозу
ефавірензу
слід зменшити
до 300 мг 1 раз
на добу.
Після
відміни
вориконазолу
слід
повернутися
до
початкової
дози
ефавірензу
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози» і «Особливості
застосування»)

Алкалоїди
ріжків (наприклад
ерготамін
та
дигідроерготамін)

[субстрати
CYP3A4]

Хоча
відповідні
дослідження
не
проводилися,
вориконазол
може
підвищувати
концентрації
алкалоїдів
ріжків у плазмі
крові і
призводити
до розвитку
ерготизму

Протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»)

Лурасидон

[субстрат
CYP3A4]

Хоча це
не
вивчалося,
вориконазол,
ймовірно,
значно підвищує
концентрацію
лурасидону
в плазмі крові.

Протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»)

Налоксегол

[субстрат
CYP3A4]

Хоча
дослідження
не проводили,
імовірно, що
вориконазол
може
спричинити
значне підвищення
концентрації
налоксеголу
в плазмі

Протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»)

Рифабутин

[потужний
індуктор CYP450]

300 мг 1 раз
на добу

300 мг 1 раз
на добу
(одночасно з
вориконазолом
350 мг 2 рази на
добу*)

300 мг 1 раз
на добу
(одночасно з
вориконазолом
400 мг 2 рази на
добу*)

Cmax вориконазолу
↓ 69 %

AUCτ
вориконазолу
↓ 78 %

Порівняно
із 200 мг
вориконазолу
2 рази на добу:

Cmax
вориконазолу
↓ 4 %

AUCτ
вориконазолу
↓ 32 %

Cmax
рифабутину
↑ 195 %

AUCτ
рифабутину
↑ 331 %

Порівняно
із 200 мг
вориконазолу
2 рази на добу:

Cmax
вориконазолу
↑ 104 %

AUCτ
вориконазолу
↑ 87 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
вориконазолу
і
рифабутину,
якщо тільки
користь не
переважає
ризик.

Підтримувальна
доза
вориконазолу
може бути
підвищена
до 5 мг/кг
внутрішньовенно
2 рази на
добу або з 200 мг
до 350 мг перорально
2 рази на
добу (від 100 мг
до 200 мг перорально
2 рази на
добу у
пацієнтів з
масою тіла
нижче 40 кг)
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

При
одночасному
застосуванні
рифабутину і
вориконазолу
рекомендовано
проводити ретельний
моніторинг
показників
загального
аналізу
крові та побічних
реакцій,
пов’язаних
із
рифабутином
(таких як
увеїт)

Рифампіцин
(600 мг 1 раз на
добу)

[потужний
індуктор CYP450]

Cmax
вориконазолу
↓ 93 %

AUCτ
вориконазолу
↓ 96 %

Протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»)

Ритонавір
(інгібітор
протеаз)

[потужний
індуктор CYP450;
інгібітор
та субстрат
CYP3A4]

Високі
дози

(400
мг 2 рази на
добу)

Низькі
дози

(100
мг 2 рази на
добу)*

Cmax та AUCτ
ритонавіру
↔

Cmax
вориконазолу
↓ 66 %

AUCτ
вориконазолу
↓ 82 %

Cmax
ритонавіру
↓ 25 %

AUCτ
ритонавіру
↓ 13 %

Cmax
вориконазолу
↓ 24 %

AUCτ
вориконазолу
↓ 39 %

Одночасне
застосування
вориконазолу
та високих
доз
ритонавіру
(400 мг і вище
2 рази на
добу)
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»).

Одночасного
застосування
вориконазолу
і низьких
доз
ритонавіру
(100 мг 2 рази на
добу) слід
уникати,
якщо тільки
користь не
переважає
ризик

Звіробій

[індуктор CYP450;
індуктор

P-глікопротеїну]

300 мг тричі на
добу
(одночасне
застосування
із 400 мг
вориконазолу
разово)

У
незалежному
опублікованому
дослідженні
AUC0-∞
вориконазолу
↓ 59 %

Протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»)

Толваптан

[субстрат CYP3A4]

Хоча
відповідні
клінічні
дослідження
не проводили,
імовірно, що
вориконазол
може значно
підвищувати
плазмові
концентрації
толваптану

Протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання») Якщо не
можна
уникнути
одночасного
застосування
вориконазолу
і
толваптану,
рекомендується
зменшити
дозу
толваптану

Венетоклакс

[субстрат
CYP3A]

Хоча
дослідження
не
проводили,
вориконазол,
імовірно,
суттєво
підвищує
концентрації
венетоклаксу
в плазмі.

Одночасне
застосування
вориконазолу
протипоказане
на початку
лікування
та під час
фази
титрування
дози
венетоклаксу
(див. розділ
«Протипоказання»)
Необхідно
зменшувати
дозу
венетоклаксу,
як
зазначено в
інструкції
із
застосування
венетоклаксу,
під час регулярного
щоденного
прийому;
рекомендується
ретельний
моніторинг
ознак
токсичності.

Флуконазол
(200 мг 1 раз на
добу)

[інгібітор
CYP2C9, CYP2C19 та CYP3A4]

Cmax
вориконазолу
↑ 57 %

AUCτ
вориконазолу
↑ 79 %

Cmax
флуконазолу
— н/з

AUCτ
флуконазолу
— н/з

Не
встановлено,
яке
зниження
дози та/або
частоти
застосування
вориконазолу
і
флуконазолу
необхідне
для
уникнення
цього
ефекту. При
застосуванні
вориконазолу
безпосередньо
після
флуконазолу
рекомендується
проводити
моніторинг
побічних
реакцій,
пов’язаних
із
вориконазолом

Фенітоїн

[субстрат
CYP2C9 та
потужний
індуктор CYP450]

300 мг 1 раз на
добу

300 мг 1 раз на
добу
(одночасно з 400
мг
вориконазолу
2 рази на
добу)*

Cmax
вориконазолу
↓ 49 %

AUCτ вориконазолу
↓ 69 %

Cmax
фенітоїну ↑
67 %

AUCτ
фенітоїну ↑
81 %

Порівняно
із 200 мг
вориконазолу
2 рази на добу:

Cmax
вориконазолу
↑ 34 %

AUCτ
вориконазолу
↑ 39 %

Слід
уникати
одночасного
застосування
вориконазолу
і фенітоїну,
якщо тільки
користь не
переважає
ризик.

Рекомендовано
проводити
ретельний
контроль
рівня фенітоїну
в плазмі
крові

Фенітоїн
можна
застосовувати
одночасно з
вориконазолом
за умови
підвищення підтримувальної
дози
вориконазолу
до 5 мг/кг
внутрішньовенно
2 рази на
добу або з
200 мг до 400 мг
перорально
2 рази на
добу (зі 100 мг
до 200 мг перорально
2 рази на
добу — для
пацієнтів
із масою
тіла нижче
40 кг) (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»)

Летермовір

(індуктор
CYP2C9 і CYP2C19)

Cmax
вориконазолу
↓ 39 %

AUC0-12
вориконазолу
↓ 44 %

C12
вориконазолу
↓ 51 %

Якщо не
можна
уникнути
одночасного
застосування
вориконазолу
і
летермовіру,
необхідний
моніторинг
щодо можливої
втрати
ефективності
вориконазолу

Гласдегіб

[субстрат
CYP3A4]

Хоча дослідження
не
проводили, ймовірно,
підвищує
концентрацію
гласдегібу
в плазмі
крові і збільшує
ризик
подовження
інтервалу QTc.

Якщо не
можна
уникнути
одночасного
застосування,
рекомендується
часте ЕКГ-моніторування
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

Інгібітори
тирозинкінази

[субстрати
CYP3A4]

Хоча дослідження
не
проводили,
вориконазол
може
підвищувати
концентрацію
інгібіторів
тирозинкінази,
що
метаболізуються
CYP3A4, у плазмі
крові.

Якщо
одночасного
застосування
не уникнути,
рекомендується
зменшити
дозу
інгібітора
тирозинкінази
(див. розділ «Особливості
застосування»)

Антикоагулянти

Варфарин

(разова доза
30 мг
варфарину
одночасно з
300 мг вориконазолу
2 рази на
добу)

[субстрат CYP2C9]

Інші
пероральні
кумарини, (такі
як
фенпрокумон,
аценокумарол)

[субстрати
CYP2C9 та CYP3A4]

Максимально
протромбіновий
час
збільшувався
приблизно
вдвічі

Хоча
відповідні
дослідження
не проводили,
вориконазол
може
підвищувати
плазмові концентрації
кумаринів і
таким чином
спричинити
подовження
протромбінового
часу

Рекомендується
ретельно
контролювати
протромбіновий
час та інші
відповідні
показники
згортання
крові і
відповідно
коригувати
дози
антикоагулянтів

Івакафтор

[субстрат
CYP3A4]

Хоча
дослідження
не проводили,
імовірно, що вориконазол
може
підвищувати
плазмові
концентрації
івакафтору
і при цьому
зростатиме
ризик
побічних
ефектів

Рекомендовано
зниження
дози
івакафтору

Бензодіазепіни,

[субстрати
CYP3A4]

Мідазолам
(разова доза
внутрішньовенно
0,05 мг / кг)

Мідазолам
(разова
пероральна
доза 7,5 мг)

Інші
бензодіазепіни
(наприклад,
триазолам,
алпразолам)

У незалежному
опублікованому
дослідженні

AUC0–∞
мідазоламу ↑ ≈ 3,7
рази

У
незалежному
опублікованому
дослідженні

Cmax мідазоламу
↑ в 3,8
рази

AUC0–∞ мідазоламу
↑ ≈ 10,3
раза

Хоча
відповідні
клінічні
дослідження
не проводили,
імовірно, що
вориконазол
може підвищувати
плазмові
концентрації
бензодіазепінів,
що
метаболізуються
CYP3A4, та
призводити до
подовження
седативного
ефекту

Слід
розглянути
можливість
зниження
дози
бензодіазепінів

Імуносупресанти

[субстрати CYP3A4]

Сиролімус

(разова
доза 2 мг)

Еверолімус

[також
субстрат P-gP]

Циклоспорин

(при
застосуванні
реципієнтам,
які знаходяться
у
стабільному
стані після
трансплантації
нирок та
постійно
застосовують
циклоспорин)

Такролімус

(разова
доза 0,1 мг/кг)

У
незалежному
опублікованому
дослідженні:

Cmax
сиролімусу
↑ у 6,6 раза, AUC0-∞
сиролімусу
↑ в

11
разів

Хоча це
не
вивчалося,
вориконазол,
ймовірно,
значно
підвищує
концентрацію
еверолімусу
в плазмі
крові.

Cmax
циклоспорину
↑ 13 %

AUCτ
циклоспорину
↑ 70 %

Cmax
такролімусу
↑ 117 %

AUCt
такролімусу
↑ 221 %

Одночасне
застосування вориконазолу
і сиролімусу
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»)

Одночасне
застосування
вориконазолу
та еверолімусу
не
рекомендується,
оскільки очікується,
що
вориконазол
значно
збільшить
концентрацію
еверолімусу
(див.розділ «Особливості
застосування»).

На
початку
терапії
вориконазолом
пацієнтам,
які вже
застосовують
циклоспорин,
рекомендується
зниження
дози
циклоспорину
в 2 рази та
ретельне
спостереження
за його рівнем.
Підвищений
рівень
циклоспорину
асоціюється
з
нефротоксичними
ефектами. Після
відміни
вориконазолу
слід
ретельно
контролювати
рівень
циклоспорину,
і якщо
потрібно —
підвищити
його дозу.

На
початку
терапії
вориконазолом
пацієнтам,
які вже
застосовують
такролімус,
рекомендується
зниження
дози
такролімусу
до третини
від початкової
дози та
ретельний
моніторинг
рівня
такролімусу.
Підвищений
рівень
такролімусу
асоціювався
із
нефротоксичними
ефектами. Після
відміни
вориконазолу
слід
ретельно
контролювати
рівень
циклоспорину,
і якщо
потрібно —
підвищити
його дозу.

Опіати
тривалої
дії

[субстрати
CYP3A4]

Оксикодон
(10 мг разово)

У
незалежному
опублікованому
дослідженні:

Cmax
оксикодону
↑ у 1,7 раза

AUC0-∞
оксикодону
↑ у 3,6 раза

Слід
розглянути
можливість
зниження
дози
оксикодону
та інших
опіатів
тривалої
дії, що
метаболізуються
CYP3A4 (наприклад
гідрокодону).

Рекомендується
ретельний
та частий
моніторинг
побічних
реакцій,
асоційованих
з опіатами.

Метадон

(32–100 мг 1 раз на
добу)

[субстрат
CYP3A4]

Cmax
R-метадону
(активного) ↑ 31
%

AUCτ
R-метадону
(активного) ↑ 47
%

Cmax
S-метадону ↑ 65 %

AUCτ
S-метадону ↑ 103 %

Рекомендується
постійний
нагляд щодо
розвитку
побічних
реакцій та
токсичних
ефектів,
асоційованих
із
підвищеними
плазмовими
концентраціями
метадону,
включаючи подовження
інтервалу QT.
Може бути
необхідним
зниження
дози метадону.

Нестероїдні
протизапальні
препарати
(НПЗП)

[субстрати
CYP2C9]

Ібупрофен
(400 мг разово)

Диклофенак
(50 мг разово)

Cmax
S-ібупрофену
↑ 20 %

AUC0-∞
S-ібупрофену
↑ 100 %

Cmax
диклофенаку
↑ 114 %

AUC0-∞
диклофенаку
↑ 78 %

Рекомендується
частий
моніторинг
щодо розвитку
побічних
реакцій та
проявів
токсичності,
пов’язаних
із НПЗП. Може
бути необхідно
знизити  дози
НПЗП.

Омепразол
(40
мг 1 раз на
добу)*

[інгібітор
CYP2C19; субстрат CYP2C19
та CYP3A4]

Cmax
омепразолу
↑ 116 %

AUCτ
омепразолу
↑ 280 %

Cmax
вориконазолу
↑ 15 %

AUCτ
вориконазолу
↑ 41 %

Метаболізм
інших
інгібіторів
протонної помпи,
що є
субстратами
CYP2C19, також може
пригнічуватися
вориконазолом,
що може
призвести
до
підвищення
їх
концентрацій у
плазмі
крові

Корекція
дози
вориконазолу
не
рекомендується.

На
початку
терапії
вориконазолом
пацієнтам,
які вже
застосовують
омепразол
(40 мг або вище),
рекомендується
зниження
дози омепразолу
вдвічі.

Пероральні
контрацептиви*

[субстрати
CYP3A4,
інгібітори
CYP2C19]

Норетистерон/етинілестрадіол

(1 мг / 0,035 мг
1 раз на добу)

Cmax
етинілестрадіолу
↑ 36 %

AUCτ
етинілестрадіолу
↑ 61 %

Cmax
норетистерону
↑ 15 %

AUCτ
норетистерону
↑ 53 %

Cmax
вориконазолу
↑ 14 %

AUCτ
вориконазолу
↑ 46 %

Рекомендується
частий
моніторинг
щодо
розвитку
побічних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
пероральних
контрацептивів
та
вориконазолу.

Опіати
короткої
дії

[субстрати CYP3A4]

Альфентаніл

(20 мкг/кг
разово,
одночасно з
налоксоном)

Фентаніл

(5 мкг/кг
разово)

У
незалежному
опублікованому
дослідженні:

AUC0-∞
альфентанілу
↑ у 6 разів

У
незалежному
опублікованому
дослідженні:

AUC0-∞
фентанілу ↑
в 1,34 раза

Слід
розглянути
можливість
зниження
дози
альфентанілу,
фентанілу
та інших
структурно
подібних до
альфентанілу
опіатів
короткої
дії, що
метаболізуються
CYP3A4 (наприклад
суфентанілу).

Рекомендується
тривалий і
частий
моніторинг
щодо
пригнічення
дихання та
побічних
реакцій,
асоційованих
із
застосуванням
опіатів.

Статини
(наприклад
ловастатин)

[субстрати
CYP3A4]

Хоча
відповідні
клінічні
дослідження
не проводили,
вориконазол,
ймовірно,
здатний підвищувати
плазмові
рівні
статинів,
які метаболізуються
CYP3A4, що може
призводити
до рабдоміолізу

Якщо
не можна
уникнути
одночасного
застосування
вориконазолу
зі статинами,
що
метаболізуються
CYP3A4, рекомендується
розглянути
можливість
зниження
дози статинів.

Похідні
сульфонілсечовини
(наприклад
толбутамід,
гліпізид,
глібурид)

[субстрати
CYP2C9]

Хоча
відповідні
дослідження
не проводили,
вориконазол
може
підвищувати
рівень
похідних
сульфонілсечовини
у плазмі крові
і, таким
чином,
спричиняти
гіпоглікемію

Необхідний
ретельний
моніторинг
рівня глюкози
в крові.
Рекомендується
розглянути
доцільність
зниження
дози
похідних
сульфонілсечовини.

Алкалоїди
барвінку (наприклад
вінкристин
та
вінбластин)

[субстрати
CYP3A4]

Хоча
відповідні
клінічні
дослідження
не проводили,
відомо, що
вориконазол
може підвищувати
рівень
алкалоїдів
барвінку у
плазмі
крові та
призводити
до розвитку
нейротоксичних
ефектів

Рекомендується
розглянути
доцільність
зниження
дози
алкалоїдів
барвінку.

Інші
інгібітори
ВІЛ-протеази
(наприклад
саквінавір,
ампренавір
та нелфінавір)* [субстрати
та інгібітори
CYP3A4]

Клінічні
дослідження
не
проводилися.
Результати досліджень
in vitro
свідчать
про те, що
вориконазол
може
пригнічувати
метаболізм
інгібіторів
ВІЛ-протеази,
а метаболізм
вориконазолу
може
пригнічуватися
інгібіторами
ВІЛ-протеази

Рекомендується
ретельний
моніторинг
пацієнтів
щодо
будь-яких
проявів
токсичності
цих
препаратів
та/або
відсутності
їх
ефективності;
може
потребуватися
корекція
дози

Інші
ненуклеозидні
інгібітори
зворотної
транскриптази
(ННІЗТ) (наприклад
делавірдин,
невірапін)* [субстрати
та
інгібітори CYP3A4
або
індуктори CYP450]

Клінічні
дослідження
не
проводили. Дослідження
іn vitro свідчать
про те, що
метаболізм
вориконазолу
може
пригнічуватися
ННІЗТ, а вориконазол
може
пригнічувати
метаболізм
ННІЗТ. За
результатами
досліджень
впливу
ефавірензу
на
вориконазол
можна припустити,
що
метаболізм
вориконазолу
може бути
індукований
ННІЗТ

Рекомендується
ретельний
моніторинг
пацієнтів
щодо будь-яких
проявів
токсичності
цих
препаратів
та/або
відсутності
їх ефективності;
може
потребуватися
корекція
дози

Третиноїн

[Субстрат
CYP3A4]

Хоча
дослідження
не
проводили,
вориконазол
може
підвищувати
концентрацію
третиноїну
та
збільшувати
ризик
побічних
реакцій
(псевдопухлина
головного
мозку, гіперкальціємія)

Рекомендується
корекція
дози
третиноїну
під час
лікування
вориконазолом
та після
його
припинення

Циметидин (400 мг
2 рази на
добу)

[неспецифічний
інгібітор CYP450
підвищує рН
шлункового
соку]

Cmax
вориконазолу
↑ 18 %

AUCτ
вориконазолу
↑ 23 %

Не
вимагає
корекції
дози

Дигоксин (0,25 мг
1 раз на добу)

[субстрат
P-глікопротеїну]

Cmax
дигоксину ↔

AUCτ
дигоксину ↔

Не
вимагає
корекції
дози

Індинавір
(800 мг 3 рази на добу)

[інгібітор
та субстрат
CYP3A4]

Cmax
вориконазолу
↔

AUCτ
вориконазолу
↔

Cmax
індинавіру
↔

AUCτ
індинавіру
↔

Не
вимагає
корекції
дози

Антибіотики
групи
макролідів

Еритроміцин
(1 г 2 рази на
добу)

[інгібітор
CYP3A4]

Азитроміцин

(500 мг
1 раз на добу)

Cmax
і AUCτ
вориконазолу
↔

Cmax
і AUCτ
вориконазолу
↔

Дія
вориконазолу
на
еритроміцин
чи азитроміцин
невідома

Не
вимагає
корекції
дози

Мікофенолова
кислота (1 г
однократно)

[субстрат
УДФ-глюкуронілтрансферази]

Cmax
та AUCt
мікофенолової
кислоти ↔

Не
вимагає
корекції
дози

Кортикостероїди

Преднізолон
(60 мг
однократно)

[субстрат
CYP3A4]

Cmax
преднізону
↑ 11 %

AUC0-∞
преднізону
↑ 34 %

Не
вимагає
корекції
дози.

За
станом
пацієнтів,
які
проходять
довготривале
лікування
вориконазолом
і кортикостероїдами
(у тому числі
інгаляційними,
наприклад будесонідом
та інтраназальними
кортикостероїдами),
слід уважно
спостерігати
щодо
дисфункції
кори
надниркових
залоз як під
час
лікування
вориконазолом,
так і після його
завершення
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

Ранітидин (150 мг 2 рази
на добу)

[підвищує
рН
шлункового
соку]

Cmax
та AUC τ
вориконазолу
↔

Не
вимагає
корекції
дози

Флуклоксацилін

[індуктор
CYP450]

Повідомлялося
про значне
зниження
концентрації
вориконазолу
в плазмі
крові.

Якщо
неможливо
уникнути
одночасного
застосування
вориконазолу
з
флуклоксациліном,
слід
стежити за
потенційною
втратою
ефективності
вориконазолу
(наприклад,
шляхом
моніторингу
терапевтичних
препаратів);
може
знадобитися
збільшення
дози
вориконазолу.

Особливості
застосування.

Гіперчутливість

Вориконазол
Ромфарм слід
застосовувати
з
обережністю
пацієнтам із
гіперчутливістю
до інших
азолів (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Тривалість
застосування

Вориконазол
Ромфарм не
слід
застосовувати
внутрішньовенно
довше ніж
6 місяців.

Серцево-судинна
система

Вориконазол
асоціюється
з
подовженням
інтервалу QTс.
При
застосуванні
вориконазолу
рідко спостерігалися
випадки
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует» у
пацієнтів із
такими факторами
ризику, як
кардіотоксична
хіміотерапія
в анамнезі,
кардіоміопатія,
гіпокаліємія
та одночасна терапія
лікарськими
засобами, що
можуть сприяти
розвитку
зазначеного
вище стану. Вориконазол
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
потенційно
проаритмічними
станами,
такими як:

§
вроджене
або набуте
подовження інтервалу
QTс;

§
кардіоміопатія,
особливо при
наявності серцевої
недостатності;

§
синусова
брадикардія;

§
наявність
симптомних
аритмій;

§
одночасне
застосування
лікарських
засобів, які
можуть
подовжувати
інтервал QTс. Слід
здійснювати
моніторинг
таких електролітних
порушень, як
гіпокаліємія,
гіпомагніємія
та
гіпокальціємія,
і в разі
необхідності
проводити їх
корекцію
перед
початком
застосування
вориконазолу
та впродовж
лікування
(див. розділ «Спосіб
застосування
та дози»). З
участю
здорових
добровольців
було проведено
дослідження
впливу на
інтервал QTс
однократного
застосування
вориконазолу
в дозах, що до
4 разів
перевищували
звичайну
добову дозу.
У жодного
учасника
дослідження
тривалість
цього
інтервалу не
перевищувала
потенційно
клінічно
значущого порога
500 мс (див.
розділ «Фармакодинаміка»).

Реакції,
пов’язані із
введенням
препарату
шляхом
інфузії

У
пацієнтів
спостерігалися
реакції, які
пов’язують
із введенням
препарату
шляхом інфузії,
головним
чином
припливи та
нудота.
Залежно від
тяжкості
симптомів
слід розглянути
можливість
припинення
терапії (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Гепатотоксичність

У
ході
клінічних
досліджень
при застосуванні
вориконазолу
спостерігалися
серйозні
реакції з
боку печінки
(включаючи
клінічно
виражений
гепатит,
холестаз та
фульмінантну
печінкову
недостатність,
у тому числі
з летальним
наслідком).
Реакції з
боку печінки
спостерігалися
у першу чергу
у пацієнтів
із тяжкими
супутніми
захворюваннями
(особливо при
злоякісних
захворюваннях
крові). Транзиторні
реакції з
боку печінки,
включаючи
гепатит та
жовтяницю,
спостерігалися
у пацієнтів,
у яких не
було інших
ідентифікованих
факторів
ризику.
Порушення
функції
печінки були
оборотними і
зазвичай
зникали після
відміни
терапії (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Моніторинг
функцій
печінки

Пацієнтів,
які
застосовують
Вориконазол
Ромфарм, слід
регулярно
оглядати
щодо
гепатотоксичності.
Спостереження
за
пацієнтами
повинно
включати
лабораторну
оцінку
функцій
печінки (зокрема
визначення
рівнів
аспартатамінотрансферази
[АСТ] та
аланінамінотрансферази
[АЛТ])) на
початку
застосування
препарату Вориконазол
Ромфарм та
щонайменше
1 раз на
тиждень
протягом першого
місяця
лікування.
Тривалість
лікування
має бути
настільки
короткою,
наскільки це
можливо,
однак, якщо з
огляду на
оцінку
співвідношення
«ризик —
користь»
лікування
продовжується
(див. розділ «Спосіб
застосування
та дози»), частота
моніторингу
може бути
зменшеною до
1 разу на
місяць за
умови
відсутності
змін у
результатах
печінкових
проб.

Якщо
результати
печінкових
проб демонструють
значуще
підвищення,
застосування
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм слід
припинити, за
винятком
випадків,
коли результати
медичної
оцінки
співвідношення
«ризик —
користь» обґрунтовують
продовження
застосування
препарату.

Контроль
функції
печінки
необхідно
проводити як
у дітей, так і
у дорослих.

Серйозні
побічні
реакції з
боку шкіри

Фототоксичність. Застосування
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм
додатково
пов’язували
з появою
таких реакцій
фототоксичності,
як веснянки,
лентиго,
актинічний
кератоз та
псевдопорфірія.
Усім пацієнтам,
включаючи
дітей, під
час застосування
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм
рекомендується
уникати
впливу
прямих сонячних
променів,
носити
захисний
одяг та користуватися
сонцезахисним
засобом з високим
фактором
захисту (SPF).

Плоскоклітинна
карцинома
шкіри (SCC). Серед
пацієнтів, у
яких було
зафіксовано
плоскоклітинну
карциному
шкіри (включаючи
шкірні SCC або
хворобу
Боуена), були
пацієнти, які
раніше мали
прояви реакцій
фототоксичності.
У випадку
появи реакцій
фототоксичності
необхідно
провести міждисциплінарні
консультації
лікарів, припинити
застосування
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм, а
також
розглянути
можливість
застосування
інших
протигрибкових
засобів і
направити
пацієнта до
дерматолога.
Якщо лікування
препаратом Вориконазол
Ромфарм
продовжується,
лікар-дерматолог
має систематично
та регулярно
оглядати
пацієнта з
метою
раннього
виявлення і
лікування
можливих
передракових
уражень. У
разі
виявлення
передракових
уражень шкіри
або
плоскоклітинної
карциноми
застосування
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм
необхідно
припинити
(див. розділ
«Довготривале
лікування»
нижче).

Тяжкі
побічні
реакції з
боку шкіри. При
застосуванні
вориконазолу  повідомлялося
про випадки
тяжких
побічних реакцій
з боку шкіри,
таких як
синдром Стівенса—
Джонсона (ССД),
токсичний
епідермальний
некроліз
(ТЕН) та медикаментозна
реакція з еозинофілією
і системними
проявами (DRESS-синдром),
що можуть
бути
небезпечними
для життя або
летальними.  За
станом
пацієнтів з
проявами висипу
необхідно
ретельно
спостерігати
і припинити
застосування
препарату Вориконазол
Ромфарм у
випадку
наявності
ознак
прогресу
захворювання.

Явища з
боку
надниркових
залоз

Повідомлялося
про оборотні
випадки надниркової
недостатності
у пацієнтів,
які отримували
азоли, у тому
числі
вориконазол.
Повідомлялося
про
недостатність
надниркових
залоз у
пацієнтів,
які
отримували
азоли з супутніми
кортикостероїдами
або без них. У
пацієнтів,
які
отримують
азоли без
кортикостероїдів,
недостатність
надниркових
залоз пов’язана
з прямим
інгібуванням
стероїдогенезу
азолами. У
пацієнтів,
які
приймають
кортикостероїди,
пов’язане з
вориконазолом
інгібування
їх метаболізму
CYP3A4 може
призвести до
надлишку
кортикостероїдів
та
пригнічення
функції
надниркових
залоз (див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»). Повідомлялося
також про
синдром
Кушинга з
подальшою
наднирковою
недостатністю
та без неї у
пацієнтів,
які
отримували
вориконазол
одночасно з
кортикостероїдами.

За
станом
пацієнтів,
які
проходять
довготривале
лікування
вориконазолом
і кортикостероїдами
(у  тому числі
інгаляційними,
наприклад
будесонідом
та інтраназальними
кортикостероїдами),
слід уважно спостерігати
щодо
дисфункції
кори надниркових
залоз як під
час
лікування
вориконазолом,
так і після
його
завершення
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»). Пацієнти
повинні бути
проінструктовані
про негайне
звернення за
медичною
допомогою,
якщо у них
розвиваються
ознаки і
симптоми
синдрому
Кушинга або
надниркової
недостатності.

Довготривале
лікування

Довготривале
застосування
препарату (з
метою
лікування
або
профілактики)
протягом
більше ніж
180 днів
(6 місяців)
потребує ретельної
оцінки
співвідношення
користі і
ризиків. Крім
того, лікарям
слід
розглянути
можливість
зменшення
дози
препарату Вориконазол
Ромфарм (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» і
«Фармакодинаміка»).

Були
повідомлення
про випадки
плоскоклітинної
карциноми
шкіри (SCC) (включаючи
шкірні SCC або
хворобу
Боуена),
пов’язані з
довготривалим
застосуванням
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм.

У
пацієнтів,
які
перенесли
операції з
трансплантації,
спостерігався
неінфекційний
періостит з
підвищеними
рівнями
фтору і лужної
фосфатази.
Якщо у
пацієнта
розвивається
скелетний
біль, а
рентгенологічні
ознаки
вказують на
наявність
періоститу, слід
провести
міждисциплінарні
консультації
лікарів та
розглянути
необхідність
припинення
застосування
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм.

Побічні
реакції з
боку органів
зору

Повідомлялося
про тривалі
побічні
реакції з
боку органів
зору,
включаючи
нечіткість
зору, неврит
зорового
нерва і
набряк диска
зорового
нерва
(див. розділ «Побічні
реакції»).

Побічні
реакції з
боку нирок

Повідомлялося
про розвиток
гострої ниркової
недостатності
при
застосуванні
вориконазолу
пацієнтам з
тяжкими
захворюваннями.
У пацієнтів,
які
застосовують
вориконазол,
можливе
зниження
функції
нирок при
одночасному
застосуванні
з
нефротоксичними
лікарськими
засобами
та/або при
супутніх
станах (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Моніторинг
функції
нирок

Слід
проводити
моніторинг
пацієнтів
щодо
можливого
порушення
функції
нирок. Моніторинг
повинен
включати
оцінку лабораторних
показників,
особливо
рівня креатиніну
в сироватці
крові.

Моніторинг
функції
підшлункової
залози

При
застосуванні
препарату
слід проводити
ретельний
моніторинг
пацієнтів,
особливо
дитячого
віку, із
факторами ризику
розвитку
гострого
панкреатиту (такими
як нещодавно
проведена
хіміотерапія,
трансплантація
гемопоетичних
стовбурових клітин
[HSCT]). Може бути
необхідним
спостереження
за рівнем
амілази або
ліпази в
сироватці крові.

Діти

Безпека
та
ефективність
застосування
вориконазолу
дітям віком
до 2 років не
встановлені
(див. розділ
«Побічні
реакції» та
«Фармакодинаміка»).
Вориконазол
рекомендовано
застосовувати
дітям віком
від 2 років. У
дітей
підвищення
рівня
печінкових ферментів
спостерігалося
частіше (див.
розділ
«Побічні
реакції»). Як
дорослим, так
і дітям
необхідний
моніторинг
функції печінки.
У пацієнтів
віком 2–12 років
пероральна
біодоступність
препарату
може бути
обмеженою у
зв’язку з
мальабсорбцією
та дуже
низькою
масою тіла.
Таким
пацієнтам
рекомендовано
застосовувати
препарат
внутрішньовенно.

Серйозні
побічні
реакції з
боку шкіри
(включаючи SCC ). У
дітей
частота
виникнення
реакцій
фототоксичності
є вищою. Якщо
у пацієнтів
цієї групи
спостерігається
прогресування
SCC, необхідно
вжити
посилених
заходів для
захисту від
сонячних
променів.
Дітям, що
мають ознаки
фотостаріння,
наприклад
веснянки або
лентиго,
рекомендується
спостереження
лікаря-дерматолога
та уникнення
впливу
сонячних
променів
навіть після
припинення застосування
препарату.

Профілактика.

У разі
виникнення
пов’язаних
з лікуванням
побічних
реакцій (гепатотоксичності,
тяжких
шкірних
реакцій, включаючи
фототоксичність
і SCC , тяжких або
тривалих
розладів
зору та періоститу)
потрібно
розглянути
можливість припинення
використання
вориконазолу
та застосування
альтернативних
протигрибкових
препаратів.

Фенітоїн
(субстрат CYP2C9 та
потужний
індуктор CYP450)

При
одночасному
застосуванні
фенітоїну та
вориконазолу
рекомендовано
проводити
ретельний
контроль
рівня
фенітоїну у
плазмі крові.
Одночасного
застосування
вориконазолу
та фенітоїну
слід уникати,
якщо тільки
користь не
переважає ризик
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Ефавіренз
(індуктор CYP450;
інгібітор та
субстрат CYP3A4)

При
одночасному
застосуванні
вориконазолу
та
ефавірензу
дозу
вориконазолу
слід підвищити
до 400 мг кожні
12 годин, а
дозу ефавірензу
– зменшити до
300 мг кожні
24 години (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози», «Протипоказання»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Гласдегиб
(субстрат CYP3A4)

Ймовірно,
одночасне
застосування
вориконазолу
підвищує
концентрацію
глаздегібу у
плазмі крові
та збільшує
ризик
подовження
інтервалу QTc (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»). Якщо
не можна
уникнути
одночасного
застосування,
рекомендується
часте ЕКГ-моніторування.

Інгібітори
тирозинкінази
(субстрат CYP3A4)

Очікується,
що одночасне
застосування
вориконазолу
з
інгібіторами
тирозинкінази,
що
метаболізуються
CYP3A4, може
збільшувати концентрацію
інгібіторів
тирозинкінази
у плазмі
крові та
ризик
побічних
реакцій. Якщо
одночасного
застосування
не уникнути,
рекомендується
зменшення
дози інгібітора
тирозинкінази
та ретельне
клінічне спостереження
(див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Рифабутин
(потужний
індуктор CYP450). При
одночасному
застосуванні
вориконазолу
і рифабутину рекомендується
ретельний
моніторинг
показників
загального
аналізу
крові та побічних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
рифабутину
(таких як
увеїт).
Одночасного застосування
вориконазолу
і рифабутину
слід уникати,
якщо тільки
користь не
переважає
ризик (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Ритонавір
(потужний
індуктор CYP450;
інгібітор та
субстрат CYP3A4)

Слід
уникати
одночасного
застосування
вориконазолу
та низьких
доз
ритонавіру
(100 мг 2 рази на
добу), якщо
тільки
користь для
пацієнта від
застосування
вориконазолу
не переважає
ризик (див.
розділ «Протипоказання»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Еверолімус
(субстрат CYP3A4,
субстрат
р-глікопротеїну)

Одночасне
застосування
еверолімусу і
вориконазолу
не
рекомендується,
оскільки
передбачається,
що вориконазол
спричиняє
значне
підвищення
концентрації
еверолімусу.
На даний час
інформації щодо
дозового
режиму
недостатньо
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Метадон
(субстрат CYP3A4)

При
одночасному
застосуванні
метадону і
вориконазолу
рекомендовано
проводити ретельне
обстеження
щодо
розвитку
побічних
реакцій та
проявів
токсичності,
які може
спричинити
метадон
включаючи
подовження
інтервалу QTс,
оскільки
рівні
метадону
підвищуються
при
одночасному
застосуванні
вориконазолу.
Може
виникнути
необхідність
у зниженні
дози
метадону
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Опіати
короткої дії
(субстрати CYP3A4)

При
одночасному
застосуванні
альфентанілу,
фентанілу та
інших опіатів
короткої дії з
вориконазолом
слід
розглянути
можливість
зниження дози
альфентанілу,
фентанілу та
інших опіатів
короткої дії,
що подібні за
структурою
до альфентанілу
та
метаболізуються
CYP3A4 (таких як
суфентаніл)
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).
Може бути
необхідним ретельний
моніторинг
побічних
реакцій,
асоційованих
із
застосуванням
опіатів
(включаючи довшу
тривалість
моніторингу
дихальних функцій),
оскільки при
одночасному
застосуванні
альфентанілу
з
вориконазолом
період
напіввиведення
альфентанілу
подовжується
в 4 рази, а
також враховуючи
дані
дослідження,
у ході якого одночасне
застосування
фентанілу і
вориконазолу
призвело до
підвищення
середнього
рівня AUC0–∞
фентанілу.

Опіати
тривалої дії
(субстрати CYP3A4)

При одночасному
застосуванні
опіатів
тривалої дії
та
вориконазолу
слід
розглянути
можливість
зниження
дози
оксикодону
та інших
опіатів
тривалої дії,
що
метаболізуються
CYP3A4 (наприклад
гідрокодону).
Може бути
необхідним ретельний
моніторинг
побічних
реакцій, асоційованих
із
застосуванням
опіатів (див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій»).

Флуконазол
(інгібітор CYP2C9,
CYP2C19 та CYP3A4)

Одночасне
пероральне
застосування
вориконазолу
та
флуконазолу
призводить
до значущого
підвищення
значень Сmax
та AUCτ
вориконазолу
у здорових
добровольців.
Невідомо, яке
зниження
дози та/або
частоти застосування
вориконазолу
та
флуконазолу забезпечило
б уникнення
даного
ефекту. При
застосуванні
вориконазолу
безпосередньо
після
флуконазолу
рекомендований
моніторинг
побічних
реакцій, асоційованих
із
вориконазолом
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Допоміжні
речовини

Натрій. Цей
лікарський
засіб
містить 221 мг
натрію на
флакон, що
еквівалентно
11 %
рекомендованого
ВООЗ
максимального
споживання
натрію — 2 г
на добу для
дорослих.

Циклодекстрини.
Ліофілізат
для
концентрату
для розчину для
інфузій
містить
циклодекстрини
(3200 мг циклодекстринів
у кожному
флаконі, що
еквівалентно
160 мг/мл у разі
відновлення у
20 мл
розчинника
(див. розділи «Склад»
і «Спосіб
застосування
та дози»). Це
може
впливати на
властивості
(наприклад
токсичність)
діючої
речовини та
інших лікарських
засобів.
Аспекти
безпечності
циклодекстринів
вивчалися
під час
розробки й
оцінювання
безпечності
лікарського
засобу.

Оскільки
циклодекстрини
виводяться
нирками, у
пацієнтів з
помірною або
тяжкою нирковою
дисфункцією
можливе
накопичення
циклодекстрину.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність. Не
існує
достатньо
даних щодо
застосування
вориконазолу
вагітним
жінкам.

Дослідження
на тваринах
продемонстрували
наявність
репродуктивної
токсичності.
Потенційний
ризик при
застосуванні
лікарського
засобу для
людини
невідомий.

Вориконазол
Ромфарм не
слід
застосовувати
у період вагітності,
за винятком
випадків,
коли користь
для матері
очевидно
переважає
потенційний
ризик для
плода.

Жінкам
репродуктивного
віку, які
можуть завагітніти,
під час
застосування
препарату
слід
застосовувати
ефективні
протизаплідні
засоби.

Період
грудного годування.
Екскреція
вориконазолу
у грудне
молоко не
досліджувалася,
тому грудне
годування слід
припинити на
період
терапії лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм.

Фертильність.
Дослідження
на тваринах
не
продемонстрували
погіршення
фертильності
у самців та
самок щурів.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Вориконазол
Ромфарм має
помірний
вплив на
здатність
керувати транспортними
засобами та
працювати з
механізмами.
Застосування
лікарського
засобу може
спричиняти
оборотні
порушення
зору, включаючи
нечіткість
зору,
змінене/посилене
зорове
сприйняття
та/або
фотофобію.
При виникненні
таких
симптомів
пацієнтам
слід уникати
потенційно
небезпечної
активності,
наприклад
керування
транспортними
засобами і
роботи з
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Перед
початком
застосування
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм та
протягом
його
застосування
необхідно проводити
моніторинг
порушень
електролітного
балансу,
таких як
гіпокаліємія,
гіпомагніємія
та гіпокальціємія,
і в разі
потреби
провести їх
корекцію
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Рекомендовано
вводити Вориконазол
Ромфарм із
максимальною
швидкістю
3 мг/кг/год протягом
1–3 годин.

Лікування

Дорослі

Вориконазол
Ромфарм 200 мг у
вигляді
ліофілізату
для
концентрату
для розчину
для інфузій призначений
тільки для
внутрішньовенного
застосування.
Пероральні
фармацевтичні
форми
вориконазолу
доступні у
інших виробників.

Для
досягнення в
перший день
концентрацій
у плазмі
крові,
близьких до
рівноважних,
терапію
лікарським
засобом
Вориконазол
Ромфарм слід
розпочинати
з
відповідного
застосування
навантажувальних
доз перорально
або
внутрішньовенно.
З огляду на
високу
біодоступність
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм при
пероральному
застосуванні
(96 % див.
розділ «Фармакокінетика»)
за наявності
клінічних
показань
можна змінювати
шлях його
введення з
внутрішньовенного
на
пероральний
і навпаки.

Детальні
рекомендації
щодо
дозування наведені
в таблиці:

Внутрішньовенно

Перорально

Пацієнти
з масою тіла
40 кг або
більше**

Пацієнти
з масою тіла
менше 40 кг**

Навантажувальні
дози

(протягом
перших
24 годин
лікування)

6 мг/кг
кожні 12 годин

400 мг
кожні
12 годин

200 мг
кожні
12 годин

Підтримувальні
дози

(через
24 години
після
початку
лікування)

4 мг/кг
2 рази на добу

200 мг
2 рази на
добу

100 мг
2 рази на
добу

*
Пероральні
фармацевтичні
форми
вориконазолу
доступні у
інших
виробників.

** У тому
числі для
пацієнтів
віком від
15 років.

Тривалість
лікування.
Тривалість
лікування
має бути
якомога коротшою,
залежно від
клінічної та
мікологічної
відповіді пацієнта.
У разі
необхідності
застосування
препарату
понад 180 днів
(6 місяців)
слід провести
ретельну
оцінку
співвідношення
користі і
ризику (див. розділ
«Особливості
застосування»
і «Фармакодинаміка»).

Корекція
дози для
дорослих.
Якщо
пацієнти не
здатні
переносити
внутрішньовенне
застосування
препарату в
дозі 4 мг/кг
2 рази на
добу, слід
зменшити
дозу препарату
до 3 мг/кг
2 рази на
добу.

Якщо у
пацієнта
адекватна
відповідь на
лікування
відсутня, підтримувальну
дозу можна
збільшити до
300 мг 2 рази на
добу перорально.
Пацієнтам із
масою тіла
менше 40 кг
дозу
препарату
можна
збільшити до
150 мг 2 рази на
добу
перорально.

Пацієнтам
із
непереносимістю
застосування
збільшених
доз
препарату
слід поступово
зменшувати
дозу на 50 мг
до
досягнення
підтримуючої
дози 200 мг 2 рази
на добу
перорально
(чи 100 мг 2 рази
на добу
перорально
пацієнтам із
масою тіла менше
ніж 40 кг).

Про
застосування
лікарського
засобу для профілактики
див. нижче.

Діти (від 2 до
<12 років) і
підлітки з низькою
масою тіла
(від 12 до 14 років
і <50 кг)

Рекомендований
такий
режим
дозування:

Внутрішньовенне

Перорально*

Режим
навантажувального
дозування (перші
24 години)

9 мг/кг кожні 12
годин

Не
рекомендовано

Підтримувальна
доза

(після
перших 24
годин)

8
мг/кг двічі
на добу

9
мг/кг двічі
на добу

(максимальна
доза 350 мг
двічі на
добу)

* Пероральні
фармацевтичні
форми
вориконазолу
доступні від
інших
виробників.

Примітка. На
основі
популяційного
фармакокінетичного
аналізу у 112
дітей віком
від 2 до

< 12
років із
ослабленим
імунітетом
та 26 підлітків
віком від 12 до
< 17
років з

ослабленим
імунітетом.

Рекомендується
починати
терапію з
внутрішньовенного
застосування,
а пероральне застосування
потрібно
розглядати
лише після
значного
клінічного
покращення. Слід
зазначити, що
внутрішньовенна
доза 8 мг/кг
забезпечить
експозицію
вориконазолу
приблизно в 2
рази більшу,
ніж
пероральна доза
9 мг/кг.

Усі інші
підлітки (від
12 до 14 років і ≥ 50
кг; від 15 до 17
років
незалежно
від маси
тіла)

Вориконазол
слід
застосовувати,
як дорослим.

Коригування
дози (діти
[від 2 до < 12
років] і підлітки
з низькою
масою тіла
[від 12 до 14 років
і < 50 кг])

Якщо
відповідь
пацієнта на
лікування є
недостатньою,
дозу можна
збільшувати
на 1 мг/кг. Якщо
пацієнт не
може
переносити
лікування,
зменшити
дозу на 1 мг/кг.

Застосування
для дітей
віком від 2 до < 12 років з
печінковою
або нирковою
недостатністю
не вивчалося
(див. розділи «Побічні
реакції» і «Фармакокінетика»).

Профілактика
у дорослих і
дітей

Профілактику
слід
розпочинати
в день трансплантації
і можна
проводити до
100 днів. Профілактика
має бути
якомога
коротшою залежно
від ризику
розвитку
інвазивної
грибкової
інфекції
(ІГІ), що
визначається
нейтропенією
або
імуносупресією.
Продовжити профілактику
до 180 днів
після
трансплантації
можна лише у
разі
триваючої
імуносупресії
або реакції
«трансплантат
проти хазяїна»
(GvHD) (див. розділ «Фармакологічні
властивості»).

Дозування

Рекомендований
режим
дозування
для профілактики
такий самий,
як і для
лікування у
відповідних
вікових групах.

Тривалість
профілактики

Безпека
та
ефективність
застосування
вориконазолу
протягом
більше ніж 180
днів не були
належним
чином
вивчені в
клінічних дослідженнях.

Застосування
вориконазолу
для профілактики
протягом
більше ніж 180
днів (6
місяців)
вимагає
ретельної
оцінки
співвідношення
користь/ризик
(див. розділи «Особливості
застосування»
і «Фармакологічні
властивості»).

Лікування
і
профілактика

Коригування
дози

Корекція
дози у разі
відсутності
ефективності
або розвитку
побічних
явищ,
пов’язаних з
лікуванням,
не
рекомендована
при
профілактичному
застосуванні
препарату.

У разі
появи
побічних
реакцій,
пов’язаних із
лікуванням,
слід
розглянути
можливість
припинити
застосування
вориконазолу
та розпочати
застосування
альтернативних
протигрибкових
засобів (див.
розділи «Особливості
застосування»
і «Побічні
реакції»).

Підбір
дози при
одночасному
застосуванні
з іншими
засобами

Одночасно
з
вориконазолом
можна
застосовувати
рифабутин
або фенітоїн
за умови підвищення
підтримувальної
дози
вориконазолу
до 5 мг/кг
2 рази на добу
внутрішньовенно (див.
розділи «Особливості
застосування»
і «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Одночасно
з
вориконазолом
можна
застосовувати
ефавіренз за
умови
підвищення підтримувальної
дози
вориконазолу
до 400 мг кожні
12 годин та зниження
дози
ефавірензу
на 50 %, тобто до
300 мг 1 раз на
добу. Після
відміни
вориконазолу
слід
застосовувати
початкову
дозу ефавірензу
(див. розділи
«Особливості
застосування»
і «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Пацієнти
літнього
віку

Немає
необхідності
в корекції
дози пацієнтам
літнього
віку (див. розділ «Фармакокінетика»).

Порушення
функції
нирок

У
пацієнтів із
нирковою
недостатністю
від
помірного до
тяжкого ступеня
(кліренс
креатиніну < 50 мл/хв)
відбувається
накопичення натрію
β-циклодекстрину
сульфобутилового
ефіру. Таким
пацієнтам
слід
застосовувати
вориконазол
перорально,
за винятком випадків,
коли користь
від
застосування
вориконазолу
внутрішньовенно
перевищує
ризики. В
такому разі необхідно
проводити
ретельний
моніторинг
рівня
креатиніну у
сироватці
крові. При його
підвищенні
слід
розглянути
доцільність
зміни шляху
застосування
вориконазолу
на
пероральний (див.
розділ «Фармакокінетика»).

Кліренс
вориконазолу
при
гемодіалізі
становить
121 мл/хв. Кількість
вориконазолу,
що
виводиться
протягом
сеансу
гемодіалізу
тривалістю
4 години, недостатня
для
виникнення
необхідності
в корекції
дози
препарату.

Кліренс натрію
β-циклодекстрину
сульфобутилового
ефіру при
гемодіалізі
становить
55 мл/хв.

Порушення
функції
печінки

Пацієнтам
із цирозом
печінки
легкого та помірного
ступеня
тяжкості
(клас А або В
за класифікацією
Чайлда — П’ю)
рекомендовано
застосовувати
звичайні
режими
навантажувальних
доз, при
цьому підтримувальну
дозу
необхідно
зменшити
вдвічі (див. розділ
«Фармакокінетика»).

Дослідження
застосування
вориконазолу
пацієнтам із
тяжким
хронічним
цирозом печінки
(клас С за
класифікацією
Чайлда — П’ю)
не проводили.

Інформація
щодо безпеки
вориконазолу
при
застосуванні
пацієнтам із
відхиленнями
у результатах
печінкових
проб
(аспартаттрансаміназа
(АСТ),
аланінтрансаміназа
(АЛТ), лужна
фосфатаза
(ЛФ) та
загальний
білірубін, що
більше ніж у 5
разів
перевищують
верхню межу
норми) обмежена.

Застосування
вориконазолу
асоціювалося
із
підвищенням
рівня
показників
функцій
печінки та
клінічними
ознаками ураження
печінки,
такими як
жовтяниця,
тому застосовувати
препарат
пацієнтам із
порушенням
функцій
печінки
тяжкого
ступеня слід
лише тоді,
коли користь
переважає
потенційний
ризик. Слід уважно
спостерігати
за
пацієнтами
із тяжким
порушенням
функції
печінки щодо
розвитку
токсичних
ефектів
препарату (див.
розділ «Побічні
реакції»).

Спосіб
застосування

Перед
застосуванням
у вигляді
внутрішньовенної
інфузії
лікарський
засіб слід відновити
та розвести.
Вориконазол
Ромфарм не призначений
для
болюсного
введення.

Для
отримання
20 мл
прозорого
концентрату, що
містить
10 мг/мл
вориконазолу,
ліофілізат
потрібно
розчинити у
19 мл води для
ін’єкцій або
у 19 мл
розчину
натрію
хлориду
9 мг/мл (0,9 %) для
інфузій. Не
слід
використовувати
флакон із
лікарським
засобом
Вориконазол
Ромфарм, якщо
розчинник не
всмоктується
у флакон під
силою
вакууму.
Рекомендується
використовувати
стандартний
(не автоматичний)
шприц
місткістю
20 мл для
забезпечення
внесення
точного
об’єму (19 мл)
води для
ін’єкцій або
розчину
натрію
хлориду для
інфузій 9 мг/мл
(0,9 %).

Лікарський
засіб призначений
лише для
разового
використання;
застосовувати
можна тільки
прозорий розчин,
вільний від
механічних
домішок.

Для
одержання розчину,
придатного
для інфузії,
необхідний об’єм
одержаного
після
розчинення
концентрату
слід додати
до сумісного
із препаратом
рекомендованого
розчину для
інфузій
(детальна
інформація
наведена у
таблиці
нижче) для
одержання
розчину
вориконазолу
із концентрацією
0,5–5 мг/мл.

Необхідні
об’єми
концентрату лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм
(10 мг/мл)

Маса
тіла (кг)

Об’єм
концентрату
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм (10
мг/мл),
необхідний
для
одержання:

дози
3 мг/кг
(кількість
флаконів)

дози
4 мг/кг
(кількість
флаконів)

дози
6 мг/кг
(кількість
флаконів)

дози
8 мг/кг
(кількість
флаконів)

дози
9 мг/кг
(кількість
флаконів)

10

–

4,0 мл
(1)

–

8,0 мл
(1)

9,0 мл
(1)

15

–

6,0 мл
(1)

–

12,0 мл
(1)

13,5 мл
(1)

20

–

8,0 мл
(1)

–

16,0 мл
(1)

18,0 мл
(1)

25

–

10,0 мл
(1)

–

20,0 мл
(1)

22,5 мл
(1)

30

9,0 мл
(1)

12,0 мл
(1)

18,0 мл
(1)

24,0 мл
(2)

27,0 мл
(2)

35

10,5 мл
(1)

14,0 мл
(1)

21,0 мл
(2)

28,0 мл
(2)

31,5 мл
(2)

40

12,0 мл
(1)

16,0 мл
(1)

24,0 мл
(2)

32,0 мл
(2)

36,0
мл (2)

45

13,5 мл
(1)

18,0 мл
(1)

27,0 мл
(2)

36,0 мл
(2)

40,5 мл
(3)

50

15,0 мл
(1)

20,0 мл
(1)

30,0 мл
(2)

40,0 мл
(2)

45,0 мл
(3)

55

16,5 мл
(1)

22,0 мл
(2)

33,0 мл
(2)

44,0 мл
(3)

49,5 мл
(3)

60

18,0 мл
(1)

24,0 мл
(2)

36,0 мл
(2)

48,0 мл
(3)

54,0 мл
(3)

65

19,5 мл
(1)

26,0 мл
(2)

39,0 мл
(2)

52,0 мл
(3)

58,5 мл
(3)

70

21,0 мл
(2)

28,0 мл
(2)

42,0 мл
(3)

–

–

75

22,5 мл
(2)

30,0 мл
(2)

45,0 мл
(3)

–

–

80

24,0 мл
(2)

32,0 мл
(2)

48,0 мл
(3)

–

–

85

25,5 мл
(2)

34,0 мл
(2)

51,0 мл
(3)

–

–

90

27,0 мл
(2)

36,0 мл
(2)

54,0 мл
(3)

–

–

95

28,5 мл
(2)

38,0 мл
(2)

57,0 мл
(3)

–

–

100

30,0 мл
(2)

40,0 мл
(2)

60,0 мл
(3)

–

–

Відновлений
розчин може
бути
розведений:

– 9
мг/мл (0,9 %)
розчином
натрію
хлориду для
ін’єкцій;

–
складним
розчином
натрію
лактату для
внутрішньовенних
інфузій;

– 5 %
розчином
глюкози та лактатним
розчином
Рінгера для
внутрішньовенних
інфузій;

– 5 %
розчином
глюкози та 0,45 %
розчином
натрію хлориду
для
внутрішньовенних
інфузій;

– 5 %
розчином
глюкози для
внутрішньовенних
інфузій;

– 5 %
розчином
глюкози у 20 мЕкв
калію
хлориду для
внутрішньовенних
інфузій;

– 0,45 %
розчином
натрію
хлориду для
внутрішньовенних
інфузій;

– 5 %
розчином
глюкози та 0,9 %
розчином
натрію хлориду
для
внутрішньовенних
інфузій.

Сумісність
вориконазолу
з іншими
розчинниками
невідома.

Будь-які
залишки
невикористаного
розчину слід
утилізувати
відповідно
до місцевих вимог.

Діти

Безпека
та
ефективність
застосування
вориконазолу
дітям віком
до 2 років не
встановлені.
Наявні на
сьогодні
дані
наведені в розділах
«Побічні
реакції» і «Фармакологічні
властивості»,
але
рекомендації
щодо
дозування
надати неможливо.

Передозування.

У
ході
клінічних
досліджень
повідомлялося
про 3 випадки
ненавмисного
передозування.
Усі 3 випадки
спостерігалися
у дітей при
внутрішньовенному
застосуванні
вориконазолу
в дозі, що
майже у
5 разів
перевищувала
рекомендовану.
Єдиною
побічною
реакцією, про
яку
повідомлялося,
була
фотофобія
тривалістю 10 хвилин.

Антидот
до
вориконазолу
невідомий.

Кліренс
вориконазолу
при
гемодіалізі
становить
121 мл/хв. Кліренс
натрію
β-циклодекстрину
сульфобутилового
ефіру при гемодіалізі
становить
55 мл/хв.

При
передозуванні
гемодіаліз
може сприяти
виведенню
вориконазолу
та натрію
β-циклодекстрину
сульфобутилового
ефіру з організму.

Побічні
реакції

Короткий
опис профілю
безпеки

Профіль
безпеки
вориконазолу
в дорослих
ґрунтується
на
інформації з
інтегрованої
бази даних з
безпеки, що
охоплює
більше
2000 осіб
(включаючи
1603 дорослих
пацієнти, які
брали участь у
терапевтичних
дослідженнях)
та ще 270 дорослих
пацієнтів з
досліджень
профілактики.
Ця група
пацієнтів є
достатньо
різноманітною
і включає
пацієнтів зі
злоякісними
захворюваннями
крові,
ВІЛ-інфікованих
пацієнтів із
кандидозом
стравоходу
та рефрактерними
грибковими
інфекціями,
пацієнтів
без
нейтропенії
з
кандидемією
або аспергільозом
і здорових
добровольців.

До
найпоширеніших
побічних
реакцій, про
які
повідомлялося,
належали
погіршання
зору,
пірексія,
висипання,
блювання,
нудота, діарея,
головний
біль,
периферичні
набряки, відхилення
від норми
результатів
печінкових
проб,
порушення
дихання та
біль у
животі.

Загалом
побічні
реакції за
своїм
ступенем
тяжкості
були від
легкого до
помірного. Аналіз
даних з
безпеки не
продемонстрував
жодних
клінічно
значущих
відмінностей
залежно від
віку, раси
або статі.

Зведений
перелік
побічних
реакцій

Оскільки
більшість
досліджень
були
відкритими,
нижче
зазначено
всі побічні
реакції, що можуть
мати
причинно-наслідковий
зв’язок із
застосуванням
препарату.
Побічні реакції
визначені на
основі
об’єднаних
даних щодо
1873 дорослих
пацієнтів,
які брали участь
у терапевтичних
дослідженнях
(1603) і
дослідженнях
профілактики
(270).

Побічні
реакції
наведені за
системами органів
і за
частотою:
дуже часто
(≥ 1/10), часто (≥ 1/100
та < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000
та < 1/100), рідко
(≥ 1/10000 та < 1/1000), дуже
рідко (< 1/10000),
частота
невідома
(неможливо
оцінити за наявною
інформацією).

У
межах кожної
групи
побічні
реакції представлені
в порядку
зниження їх
ступеня тяжкості.

Побічні
реакції, що
спостерігалися
у пацієнтів,
які приймали
вориконазол

Системи
органів

Дуже часто

Часто

Нечасто

Рідко

Частота
невідома

Інфекції
та інвазії

синусит

псевдомембра-нозний
коліт

Доброякісні,
злоякісні
та
невстановлені
новоутворен-ня
(включаючи
кісти та
поліпи)

плоскоклітинна
карцинома
шкіри (включаючи
SCC in situ
шкіри або хворобу
Боуена)*

Розлади
системи
крові та
лімфатичної
системи

агранулоци-тоз1,
панцитопенія,
тромбоцито-пенія2,
лейкопенія,
анемія

недостатність
кісткового
мозку,
лімфаденопа-тія,
еозинофілія

дисеміноване
внутрішньо-судинне
згортання
крові

Розлади
імунної
системи

підвищена
чутливість

анафілактоїд-на
реакція

Ендокринні
порушення

недостатність
надниркових
залоз,
гіпотиреоз

гіпертиреоз

Розлади
обміну
речовин і
харчування

периферичний
набряк

гіпоглікемія,
гіпокаліємія,
гіпонатріємія

Психічні
розлади

депресія,
галюцинації,
тривога,
безсоння, збудження,
сплутаність
свідомості

Розлади
нервової
системи

головний
біль

судоми,
синкопе,
тремор,
гіпертонія3,
парестезії,
сонливість,
запаморочен-ня

набряк
мозку,
енцефалопа-тія4,
екстра-пірамідний
розлад5,
периферична
нейропатія,
атаксія,
гіпестезія,
дисгевзія

печінкова
енцефалопа-тія,
синдром
Гієна — Барре,
ністагм

Порушення
зору

порушення
зору6

крововилив
у сітківку

порушення
зорового
нерва7,
набряк
диска
зорового
нерва 8,
окулогірний
криз,
диплопія, склерит,
блефарит

атрофія
зорового
нерва,
помутніння
рогівки

Розлади
слуху та
лабіринту

гіпоакузія,
вертиго, шум
у вухах

Серцеві
розлади

суправентри-кулярна
аритмія,
тахікардія, брадикардія

фібриляція
шлуночків,
шлуночкова
екстрасистолія,
шлуночкова
тахікардія,
подовжений
інтервал QT на
електрокардіо-грамі,
суправентри-кулярна
тахікардія

шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует»,
атріовентри-кулярна
блокада
повна,
блокада ніжки
пучка Гіса,
вузловий
ритм

Судинні
розлади

гіпотонія,
флебіт

тромбофлебіт,
лімфангіт

Респіраторні,
торакальні
та
середостінні
розлади

респіраторний
дистрес9

гострий
респіраторний
дистрес-синдром,
набряк
легенів

Шлунково-кишкові
розлади

діарея,
блювання,
біль у
животі,
нудота

хейліт,
диспепсія,
запор,
гінгівіт

перитоніт,
панкреатит,
набряк
язика,
дуоденіт,
гастроентерит,
глосит

Гепатобіліарні
порушення

порушення
функції
печінки

жовтяниця,
жовтяниця
холестатична,
гепатит10

печінкова
недостатність,
гепатомегалія,
холецистит,
жовчнокам’яна
хвороба

Розлади
шкіри та
підшкірної
клітковини

висип

ексфоліатив-ний
дерматит,
алопеція,
макулопапу-льозний
висип,
свербіж,
еритема

Синдром
Стівенса —
Джонсона8,
фототоксич-ність,
пурпура,
кропив’янка,
алергічний
дерматит,
папульозний
висип, макулярний
висип,
екзема

токсичний
епідермаль-ний
некроліз8,
лікарська
реакція з
еозинофілією
та системними
симптомами
(DRESS-синдром)8,
ангіоневро-тичний
набряк,
актинічний
кератоз*,
псевдопорфі-рія
мультифор-мна
еритема,
псоріаз,
медикаменто-зне
висипання

шкірний
червоний
вовчак*,
ефеліди*,
лентиго*

Розлади
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини

біль
у спині

артрит

періостит*

Розлади
нирок і
сечовивідних
шляхів

гостра
ниркова
недостатність,
гематурія

некроз
ниркових
канальців,
протеїнурія,
нефрит

Загальні
розлади та
реакції у
місці введення

лихоманка

біль
у грудях,
набряк
обличчя11,
астенія,
озноб

реакція
у місці
інфузії,
грипоподібна
хвороба

Лабораторні
дослідження

підвищений
креатинін
крові

підвищення
сечовини
крові,
підвищення
холестерину
крові

* Побічні
реакції,
виявлені
після виходу
препарату на
ринок.

1 Включаючи
фебрильну
нейтропенію
та нейтропенію.

2
Включаючи
імунну
тромбоцитопенічну
пурпуру.

3
Включаючи
ригідність
потиличних
м’язів і
тетанію.

4
Включаючи
гіпоксично-ішемічну
енцефалопатію
та
метаболічну
енцефалопатію.

5 Включаючи
акатизію та
паркінсонізм.

6 Див.
підрозділ
«Погіршання
зору» нижче.

7 Після
виходу
препарату на
ринок
повідомлялося
про тривалий
неврит
зорового
нерва (див.
розділ «Особливості
застосування»).

8 Див.
розділ «Особливості
застосування».

9
Включаючи задишку
та задишку
при
фізичному
навантаженні.

10
Включаючи
медикаментозне
ураження
печінки,
токсичний
гепатит,
ураження
клітин печінки
та
гепатотоксичність.

11
Включаючи
набряк
навколо очей,
набряк губ і
набряк рота.

Погіршання
зору

У ході
клінічних та
терапевтичних
досліджень
дуже часто
спостерігалося
погіршання
зору (зокрема
нечіткість
зору,
фотофобія,
хлоропсія,
хроматопсія,
кольорова
сліпота,
ціанопсія,
розлади з
боку органів
зору,
наявність у
полі зору райдужних  кіл
гало, нічна
сліпота, осцилопсія,
фотопсія,
мерехтлива
скотома,
зниження гостроти
зору, зорова
яскравість,
випадіння поля
зору,
плаваючі
помутніння
склистого тіла
та
ксантопсія),
пов’язане із
застосуванням
вориконазолу.
Таке
погіршання
зору мало
тимчасовий і
повністю
оборотний
характер і в більшості
випадків
спонтанно
зникало протягом
60 хвилин;
клінічно
значущих
довготривалих
реакцій з
боку зору не
спостерігалося.
Після
багаторазового
застосування
вориконазолу
повідомлялося
про послаблення
симптомів.
Випадки
погіршання
зору в цілому
були легкими,
рідко
призводили
до відміни
препарату та
не
асоціювалися
з тривалими
остаточними
реакціями.
Погіршання
зору може бути
пов’язане з
високими
концентраціями
у плазмі
крові та/або
дозами
препарату.

Механізм
виникнення
розладів
зору невідомий,
хоча, найвірогідніше,
препарат
впливає на
сітківку.
Застосування
вориконазолу
спричиняло зниження
амплітуди
хвиль на
електроретинограмі (ЕРГ)
під час
клінічного
дослідження
впливу вориконазолу
на функцію
сітківки за
участю здорових
добровольців.
ЕРГ вимірює
електричні
потенціали
сітківки ока.
Зміни на ЕРГ не
прогресували
протягом
29 днів
терапії та
повністю
зникали
після
відміни
вориконазолу.

Після
виходу
препарату на
ринок
повідомлялося
про тривалі
побічні
реакції з
боку органів
зору, див.
розділ «Особливості
застосування».

Реакції
з боку шкіри

У
пацієнтів,
які
застосовували
вориконазол
у ході
клінічних
досліджень,
дуже часто спостерігалися
реакції з боку шкіри,
але такі
пацієнти
одночасно
застосовували
багато інших
лікарських
засобів для
лікування
основного
тяжкого
захворювання.
Більшість
випадків висипів
були легкими
або
помірними за
ступенем
тяжкості. Під
час
застосування
вориконазолу
виникали
тяжкі шкірні
реакції, включаючи
синдром
Стівенса —
Джонсона (нечасто),
токсичний
епідермальний
некроліз (рідко),
медикаментозну
реакцію з еозинофілією і системними проявами
(DRESS-синдром)
(рідко) та
мультиформну
еритему
(рідко) (див. розділ
«Особливості
застосування»).

При
розвитку
висипів слід
ретельно
спостерігати
за станом
пацієнта, а у
разі прогресування
уражень
застосування
лікарського
засобу
Вориконазол Ромфарм
слід
припинити. Повідомлялося
про випадки
розвитку
реакцій
фоточутливості,
таких як
веснянки, лентиго
та
актинічний
кератоз,
особливо
протягом
тривалого
застосування
препарату (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Повідомлялося
про випадки
плоскоклітинної
карциноми
шкіри (включаючи
шкірні SCC або
хворобу
Боуена) у
пацієнтів,
які
застосовували
вориконазол впродовж
тривалого
часу;
механізм
цього явища
не
встановлений
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Функціональні
проби
печінки

При
застосуванні
вориконазолу
в ході клінічної
програми
загальна
частота
випадків
підвищення у
> 3 рази від
верхньої
межі норми
(не
обов’язково
вважалося
побічною реакцією)
рівня
трансаміназ
становила 18,0 %
(319/1768) у дорослих
і 25,8 % (73/283) у дітей,
які
застосовували
вориконазол
для терапії
та
профілактики.
Відхилення
від норми
показників
функції
печінки може
бути
пов’язано з
високими
плазмовими концентраціями
та/або дозами
препарату. Більшість
відхилень
від норми
показників
функції
печінки
зникали під
час подальшого
застосування
препарату
без корекції
його дози або
після
корекції
дози, включаючи
відміну
препарату.

У
пацієнтів з
іншими
тяжкими
основними захворюваннями
застосування
вориконазолу
було
пов’язане з
випадками серйозних
гепатотоксичних
реакцій. Такі
реакції
включали
жовтяницю,
гепатит і
печінкову
недостатність
із летальним
наслідком
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Реакції,
пов’язані із
введенням
препарату
шляхом
інфузії

Повідомлялося
про розвиток
реакцій
анафілактоїдного
типу,
включаючи
припливи,
пропасницю,
підвищене
потовиділення,
тахікардію,
відчуття
стиснення за
грудниною,
диспное,
непритомність,
нудоту,
свербіж та
висипання.
Симптоми
виникали
одразу після
початку
інфузії (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

Профілактика.

У
відкритому
порівняльному
багатоцентровому
дослідженні
застосування
вориконазолу
та
ітраконазолу
з метою
первинної профілактики
у дорослих та
підлітків, що
є реципієнтами
алогенної
трансплантації
стовбурових
гемопоетичних
клітин, без
попередньо
підтвердженої
або підозрюваної
інвазивної
грибкової
інфекції повне
припинення
застосування
вориконазолу
у зв’язку з
побічними
реакціями відбувалося
у 39,3 %
пацієнтів
порівняно з
39,6 % пацієнтів
у групі
прийому
ітраконазолу.
Пов’язані з лікуванням
побічні
реакції з
боку печінки
призвели до
повного
припинення
застосування
досліджуваного
препарату у
50 пацієнтів
(21,4 %), які
отримували
вориконазол,
і у 18 пацієнтів
(7,1 %), які
отримували
ітраконазол.

Діти

Безпеку
вориконазолу
вивчали у 288 дітей
віком
2–12 років (169) та
віком від
12 до 18 років (119),
яким
застосовували
вориконазол
для
профілактики
(183) та терапії (105)
в ході клінічних
досліджень.
Безпеку
вориконазолу
також
вивчали у
158 дітей у
віці від 2 до
12 років у рамках
благодійно-дослідницьких
програм. У
цілому
профіль безпеки
вориконазолу
в дітей був
аналогічним
такому в
дорослих.
Однак у дітей
порівняно з
дорослими
частіше
виявляли
підвищення
рівня
печінкових
ферментів
(частота підвищення
рівнів
трансаміназ
у дітей становила
14,2 % порівняно
з 5,3 % у
дорослих).
Постмаркетинговий
досвід
вказує на те,
що у дітей
частота
розвитку
побічних
реакцій з
боку шкіри
(особливо
еритема) може
бути дещо
вищою порівняно
з дорослими.
У 22 пацієнтів
віком до 2 років
при
застосуванні
вориконазолу
в рамках
благодійно-дослідницької
програми
спостерігалися
такі побічні
реакції
(причинно-наслідковий
зв’язок яких
із вориконазолом
не може бути
виключений):
реакції
фоточутливості
(1), аритмія (1),
панкреатит (1),
підвищення
рівня білірубіну
в крові (1),
підвищення
рівня
печінкових
ферментів (1), висипання
(1) та набряк
диска
зорового
нерва (1). Також
повідомлялося
про розвиток
панкреатиту
у дітей при
застосуванні
препарату в
постмаркетинговий
період.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про
підозрювані
побічні
реакції після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним
представникам
слід повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці для
захисту від
світла при
температурі
не вище 25 ºС.

Відновлений
розчин:
хімічна та
фізична стабільність
при
використанні
була продемонстрована
протягом 24
годин при 2–8 °C.

Розведений
розчин для інфузій:
хімічна та
фізична
стабільність
при використанні
була
продемонстрована
протягом 48
годин при 2–8 °C.

З
мікробіологічної
точки зору
розчин слід
використовувати
негайно. Якщо
розчин не використовується
одразу,
відповідальність
за час і умови
зберігання в
процесі
застосування
покладається
на споживача.

Несумісність

Інфузію
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм не
можна
здійснювати
одночасно з
іншими засобами
для
внутрішньовенного
введення, використовуючи
спільну
крапельницю
або канюлю.
Ємність
необхідно
перевірити,
щоб переконатися
в тому, що
інфузію
завершено.
Після закінчення
інфузії лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм
крапельницю
можна
використати
для внутрішньовенного
введення
інших
лікарських
засобів.

Препарати
крові та
короткочасні
інфузії концентрованих
розчинів
електролітів

Електролітні
розлади, такі
як
гіпокаліємія,
гіпомагніємія
та
гіпокальціємія,
слід відкоригувати
до початку
терапії
вориконазолом
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози» і
«Особливості
застосування»).
Вориконазол
Ромфарм не
слід
застосовувати
одночасно з
будь-яким
препаратом
крові або
будь-якою
короткочасною
інфузією
концентрованих
розчинів
електролітів,
навіть якщо
інфузія обох
розчинів
здійснюється
через окремі
крапельниці.

Повне
парентеральне
харчування.

Повне
парентеральне
харчування не потрібно
припиняти
при
застосуванні
лікарського
засобу Вориконазол
Ромфарм, але
слід використовувати
через окремі
крапельниці.
При інфузії
через
багатоканальний
катетер
повне парентеральне
харчування
слід
здійснювати
через
окремий порт,
а не через
порт, через
який
здійснюється
інфузія лікарського
який
використовується
для інфузії
лікарського
засобу
Вориконазол
Ромфарм.
Лікарський
засіб Вориконазол
Ромфарм не
можна
розводити 4,2 %
розчином
натрію
бікарбонату
для інфузій.
Сумісність
із цим
розчином у
інших
концентраціях
невідома.

Цей
лікарський
засіб не
можна
змішувати з
іншими
лікарськими
засобами,
крім
лікарських
засобів,
зазначених у
розділі
«Спосіб застосування
та дози».

Упаковка. По 200 мг у
флаконі, по 1
флакону в
картонній
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. К.Т.
РОМФАРМ
КОМПАНІ С.Р.Л.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

вул.
Ероілор № 1А, м.
Отопень, 075100,
округ Ілфов –
будівля
Ромфарм 1 і
Ромфарм 2,
Румунія.