ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ФЛУКОНАЗОЛ

(FLUCONAZOLE)

Склад:

діюча
речовина: флуконазол;

1
таблетка
містить
флуконазолу
50 мг, 100 мг, 150 мг;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат,
крохмаль
картопляний,
повідон,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
натрію
кроскармелоза,
магнію стеарат,
гіпромелоза
(гідроксипропіл-метилцелюлоза),
титану
діоксид (Е 171),
тальк,
поліетиленгліколь
6000 (макрогол 6000),
полісорбат 80.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки
круглої
форми, вкриті
оболонкою,
білого або
майже білого
кольору,
верхня та
нижня
поверхня
яких
опуклі. На
розламі при
розгляданні
під лупою
видно ядро,
оточене
одним
суцільним
шаром.

Фармакотерапевтична
група. Протигрибкові
засоби для
системного
застосування.
Похідні
триазолу. Код
АТХ J02А C01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Флуконазол,
протигрибковий
засіб класу триазолів
– потужний та
селективний
інгібітор
грибкових
ферментів,
необхідних
для синтезу
ергостеролу.
Первинним
механізмом
його дії є
пригнічення
грибкового 14
альфа-ланостерол-деметилювання,
опосередкованого
цитохромом
Р450, що є
невід’ємним
етапом
біосинтезу
грибкового
ергостеролу.
Акумуляція 14
альфа-метил-стеролів
корелює з подальшою
втратою
ергостеролу
мембраною грибкової
клітини та
може
відповідати
за протигрибкову
активність
флуконазолу.
Флуконазол є
більш селективним
до грибкових
ферментів
цитохрому Р450,
ніж до різних
систем
ферментів
цитохрому Р450
ссавців.

Застосування
флуконазолу
у дозі 50 мг на
добу
протягом 28
днів не
впливає на
рівень тестостерону
у плазмі
крові у
чоловіків
або на рівень
ендогенних
стероїдів у
жінок репродуктивного
віку.
Флуконазол у
дозі 200–400 мг на
добу
не проявляє
клінічно
значущого впливу
на рівень
ендогенних
стероїдів
або на
відповідь на
стимуляцію
АКТГ у
здорових добровольців
чоловічої
статі.

Дослідження
взаємодії з
антипірином
продемонструвало,
що
застосування
50 мг флуконазолу
одноразово
чи
багаторазово
не впливає на
метаболізм
антипірину.

Чутливість in
vitro.

Флуконазол in
vitro демонструє протигрибкову активність стосовно
видів Candida, що
виникають
найчастіше
(включаючи C.аlbicans, C.parapsilosis, C.tropicalis).

Також
флуконазол in
vitro демонструє
активність
як проти Cryptococcus neoformans та Cryptococcus gattii,
так і проти
ендемічних
пліснявих
грибів Blastomices dermatitidis, Coccidioides
immitis, Histoplasma capsulatum та Paracoccidioides
brasiliensis.

Механізм
резистентності.

Мікроорганізми
роду Candida демонструють
чисельні
механізми
резистентності
до азольних
протигрибкових
засобів.
Флуконазол
демонструє
високу мінімальну
інгібуючу
концентрацію
проти штамів
грибів, які
мають один
або більше
механізмів
резистентності,
що негативно
впливає на
ефективність in
vivo та у
клінічній
практиці.
Повідомляли про
випадки
розвитку
суперінфекції Candida
spp., крім C.аlbicans, які часто мають
низьку
стійкість до
флуконазолу (C.glabrata) або
стійкі до
флуконазолу (наприклад C.кrusei та C.auris).
Для
лікування
таких
випадків можуть застосовуватися альтернативні
протигрибкові
засоби.

Фармакокінетика.

Фармакокінетичні
властивості
флуконазолу
є подібними
при
внутрішньовенному
і пероральному
застосуванні.

Абсорбція.

Флуконазол
добре
всмоктується
при пероральному
застосуванні,
а рівень
препарату у
плазмі крові
і системна
біодоступність
перевищують
90 % рівня
флуконазолу
у плазмі крові,
що
досягається
при
внутрішньовенному
введенні
препарату.
Одночасне
вживання їжі
не впливає на
всмоктування
препарату
при його
пероральному
застосуванні.
Пікова
концентрація
у плазмі
крові
досягається
через 0,5-1,5
години після
прийому
препарату.
Концентрація
препарату у
плазмі крові пропорційна
до дози.
Рівноважна
концентрація
на рівні 90 %
досягається
на другий
день
лікування
при застосуванні
у перший день
навантажувальної
дози, що
вдвічі
перевищує
звичайну добову
дозу.

Розподіл.

Об’єм
розподілу
приблизно
дорівнює
загальному
вмісту
рідини в
організмі.
Зв’язування
з білками
плазми крові
низьке (11-12 %).

Флуконазол
добре
проникає в
усі досліджувані
рідини
організму.
Рівень
флуконазолу
у слині та
мокротинні є
подібним до
концентрації
препарату у
плазмі крові.
У пацієнтів,
хворих на
грибковий
менінгіт,
рівень флуконазолу
у
спинномозковій
рідині досягає
80 %
концентрації
у плазмі
крові.

Високі
концентрації
флуконазолу
у шкірі, що
перевищують
сироваткові,
досягаються у
роговому
шарі,
епідермісі,
дермі та
поті. Флуконазол
накопичується
у роговому
шарі. При
застосуванні
дози 50 мг 1 раз
на добу концентрація
флуконазолу
після 12 днів
лікування
становила 73
мкг/г, а через 7
днів після
завершення
лікування
концентрація
все ще становила
5,8 мкг/г. При
застосуванні
дози 150 мг 1 раз
на тиждень
концентрація
флуконазолу
на 7 день
лікування
становила 23,4
мкг/г; через 7 днів
після
застосування
наступної
дози
концентрація
все ще
становила 7,1 мкг/г.

Концентрація
флуконазолу
у нігтях
після 4 місяців
застосування
150 мг 1 раз на
тиждень становила
4,05 мкг/г у
здорових
добровольців
та 1,8 мкг/г при
захворюваннях
нігтів;
флуконазол
визначався у
зразках
нігтів через
6 місяців
після
завершення
терапії.

Біотрансформація.

Флуконазол
метаболізується
незначною мірою.
При введенні
дози, міченої
радіоактивними
ізотопами,
лише 11 %
флуконазолу
екскретується
з сечею у
зміненому
вигляді. Флуконазол
є
селективним
інгібітором
ізоферментів
CYP2С9 та CYP3А4, а
також
інгібітором
ізоферменту
CYP2С19.

Екскреція.

Період
напіввиведення
флуконазолу
із плазми
крові
становить
близько 30
годин. Більша
частина
препарату
виводиться
нирками, причому
80 % введеної
дози
виявляється
у сечі у
незміненому
стані.
Кліренс
флуконазолу пропорційний
до кліренсу
креатиніну.
Циркулюючих
метаболітів
не виявлено.

Тривалий
період
напіввиведення
препарату з
плазми крові
дає
можливість
разового застосування
препарату
при
вагінальному
кандидозі, а
також
застосування
препарату 1
раз на
тиждень при
інших
показаннях.

Ниркова
недостатність.

У пацієнтів
із нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня
(швидкість
клубочкової
фільтрації

< 20 мл/хв)
період
напіввиведення
збільшується
з 30 годин до 98
годин. Тому
цій
категорії пацієнтів
необхідно
змінити дозу
флуконазолу.
Флуконазол
видаляється
шляхом гемодіалізу,
та меншою
мірою –
шляхом
інтраперитонеального
діалізу.
Сеанс
гемодіалізу
тривалістю
3 години
знижує
рівень
флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Пацієнти
літнього
віку.

Зміни
фармакокінетики
у пацієнтів
літнього
віку
залежать від
параметрів
функцій нирок.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
таких
захворювань
у дорослих:

–
криптококовий
менінгіт;

–
кокцидiоїдоз;

– інвазивні
кандидози;

– кандидози
слизових
оболонок,
включаючи кандидоз
ротоглотки
та кандидоз
стравоходу,
кандидурія,
хронічний
кандидоз
шкіри і
слизових
оболонок;

– хронічний
атрофічний
кандидоз
(кандидоз,
спричинений
використанням
зубних протезів)
при
неефективності
місцевих
стоматологічних
гігієнічних
засобів;

–
вагінальний
кандидоз,
гострий чи
рецидивуючий,
коли місцева
терапія не є
доречною;

–
кандидозний
баланіт, коли
місцева
терапія не є
доречною;

–
дерматомікози,
включаючи
мікоз стоп, мікоз
гладенької
шкіри,
паховий
дерматомікоз, різнобарвний
лишай та
кандидозні інфекції
шкіри, коли
показано
застосовувати
системну
терапію;

–
дерматофітний
оніхомікоз,
коли застосування
інших
лікарських
засобів не є
доречним.

Профілактика
таких
захворювань
у дорослих:

– рецидив
криптококового
менінгіту у
пацієнтів з
високим
ризиком його
розвитку;

– рецидив
кандидозу
ротоглотки
або стравоходу
у пацієнтів з
ВІЛ з високим
ризиком його
розвитку;

– зниження
частоти
рецидивів
вагінального
кандидозу (4
або більше
випадки на
рік);

–
профілактика
кандидозних
інфекцій у пацієнтів
із тривалою
нейтропенією
(наприклад,
пацієнтів зі
злоякісними
захворюваннями
крові, які
отримують
хіміотерапію
чи пацієнтів
при
трансплантації
гемопоетичних
стовбурових
клітин).

Діти.

Застосовувати
лікарський
засіб
зазвичай є
можливим у
віці від 5
років.

Флуконазол можна застосовувати
дітям для
лікування
кандидозів
слизових
оболонок
(кандидоз ротоглотки,
кандидоз
стравоходу),
інвазивних
кандидозів,
криптококового
менінгіту та
для
профілактики
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів зі
зниженим
імунітетом. Препарат
можна
застосовувати
як
підтримуючу
терапію для
попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у
дітей із
високим ризиком
його
розвитку.

Терапію
препаратом
можна
розпочинати
до отримання
результатів
культуральних
та інших
лабораторних
досліджень;
після отримання
результатів
антибактеріальну
терапію слід
скоригувати
відповідним
чином.

Протипоказання.

–
Гіперчутливість
до
флуконазолу,
інших азольних
сполук або
до будь-якої
з допоміжних
речовин
препарату.

– Одночасне
застосування
флуконазолу
та терфенадину
пацієнтам,
які
застосовують
флуконазол
багаторазово
у дозах 400
мг/добу та
вище (згідно
з
результатами
дослідження
взаємодії
багаторазового
застосування).

– Одночасне
застосування
флуконазолу
та інших
лікарських
засобів, що
подовжують інтервал
QT та
метаболізуються
за допомогою ферменту
CYP3А4 (наприклад
цизаприду,
астемізолу,
пімозиду,
хінідину,
аміодарону та
еритроміцину).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Протипоказано
сумісне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських засобів.

Цизаприд:
повідомляли про
розвиток
побічних
реакцій з
боку серця, у
тому числі
про
пароксизмальну
шлуночкову
тахікардію
типу «пірует»
у пацієнтів,
які
одночасно
застосовували
флуконазол
та цизаприд.
Одночасне
застосування
200 мг
флуконазолу 1
раз на добу
та 20 мг
цизаприду 4
рази на добу
призводило
до значного
підвищення
рівня
цизаприду у
плазмі крові
та до
подовження
інтервалу QT.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та цизаприду
протипоказане
(див. розділ «Протипоказання»).

Терфенадин:
повідомляли про
випадки
розвитку
тяжких
серцевих
аритмій,
спричинених
подовженням
інтервалу QTc, у
пацієнтів,
які
застосовують
азольні
протигрибкові
лікарські
засоби
одночасно з
терфенадином.
При застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на
добу не було
виявлено
подовження
інтервалу QTc.
Застосування
флуконазолу
у дозах 400 мг та
800 мг на добу
продемонструвало,
що
застосування
флуконазолу
у дозах 400 мг на
добу або вище
значно підвищує
рівень
терфенадину
у плазмі крові
при
одночасному
застосуванні
цих
препаратів.
Сумісне
застосування
флуконазолу
у дозах 400 мг
або вище з
терфенадином
протипоказане
(див. розділ «Протипоказання»).
При
застосуванні
флуконазолу
у дозах нижче
400 мг на добу
одночасно з
терфенадином
слід
проводити
ретельний
моніторинг
стану пацієнта.

Астемізол:
сумісне
застосування
флуконазолу
та астемізолу
може
зменшити
кліренс
астемізолу.
Спричинене
цим
підвищення
концентрації
астемізолу у
плазмі крові
може
призвести до
подовження
інтервалу QT
та у
рідкісних випадках
– до
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует».
Одночасне застосування
флуконазолу
та
астемізолу
протипоказане.

Пімозид та
хінідин: сумісне
застосування
флуконазолу
та пімозиду
або хінідину
може
призводити
до пригнічення
метаболізму
пімозиду або
хінідину.
Підвищення
концентрації
пімозиду або
хінідину у
плазмі крові
може
спричиняти
подовження
інтервалу QT
та у
рідкісних
випадках
призводити
до розвитку
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу «пірует».
Одночасне
застосування
флуконазолу та
пімозиду або
хінідину
протипоказане.

Еритроміцин:
одночасне
застосування
еритроміцину
та флуконазолу
потенційно
може
призводити до
підвищення
ризику
розвитку
кардіотоксичності
(подовження
інтервалу QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу «пірует») та,
як наслідок,
до
раптової зупинки
серця. Застосування
комбінації
даних
лікарських
засобів
протипоказане.

Аміодарон: одночасне
застосування
флуконазолу
з аміодароном
може
призвести до
пригнічення метаболізму
аміодарону.
Спостерігався
зв’язок між
застосуванням
аміодарону
та подовженням
інтервалу QT.
Одночасне
застосування
флуконазолу
та
аміодарону
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Не
рекомендується
одночасне
застосування
флуконазолу
та
нижчезазначених
лікарських
засобів.

Галофантрин:
флуконазол
може
спричинити
підвищення концентрації
галофантрину
у плазмі
крові за
рахунок
пригнічення
CYP3A4. Одночасне
застосування
цих
лікарських
засобів
потенційно
може
призводити
до
підвищення
ризику розвитку
кардіотоксичності
(подовження інтервалу
QT,
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія
типу
«пірует») та,
як наслідок,
до
раптової зупинки
серця. Слід
уникати
застосування
комбінації
даних
лікарських
засобів.

Сумісне
застосування
флуконазолу
та нижчезазначених
лікарських
засобів
вимагає
обережності
та
коригування
дози.

Вплив інших
лікарських
засобів на
флуконазол.

Одночасне
вживання їжі,
циметидин,
антациди або
подальше
опромінення
усього тіла для
пересадки
кісткового
мозку не має
клінічно
значущого
впливу на
абсорбцію
флуконазолу
при його
пероральному
застосуванні.

Рифампіцин: одночасне
застосування
флуконазолу
та рифампіцину
призводило
до зниження AUC
на 25 % та
скорочувало
період
напіввиведення
флуконазолу
на 20 %. Тому для
пацієнтів,
які застосовують
рифампіцин,
слід
розглянути
доцільність
підвищення
дози
флуконазолу.

Гідрохлоротіазид: у
дослідженні
фармакокінетичної
взаємодії
одночасне
багатократне
застосування
гідрохлоротіазиду  здоровим
добровольцям,
які
отримували
флуконазол,
підвищувало
концентрацію
флуконазолу
у плазмі крові
на 40 %. Такі
параметри
взаємодії не
вимагають
змін у режимі
дозування
флуконазолу для
пацієнтів,
які
одночасно
отримують сечогінні
засоби.

Вплив
флуконазолу
на інші
лікарські
засоби.

Флуконазол
є потужним
інгібітором
ізоферменту
2C9 цитохрому P450 (CYP)
та помірним
інгібітором
CYP3A4. Також
флуконазол є
інгібітором
CYP2С19. Окрім
спостережуваних/
документально
підтверджених
взаємодій, що
описані
нижче, при одночасному
застосуванні
із
флуконазолом
існує ризик
підвищення у
плазмі крові
концентрацій
інших сполук,
що
метаболізуються
CYP2C9 та CYP3A4. Тому
застосовувати
такі комбінації
препаратів
слід з
обережністю;
при цьому
необхідно
ретельно
спостерігати
за станом
пацієнтів.
Пригнічувальна
дія
флуконазолу
на ферменти
зберігається
протягом 4-5
діб після
його
застосування
у зв’язку з
його
тривалим
періодом
напіввиведення.

Альфентаніл:
під час
одночасного
застосування
альфентанілу
у дозі 20 мкг/кг
та
флуконазолу
у дозі 400 мг
спостерігалося
двократне
збільшення AUC10,
можливо,
через
інгібування
CYP3A4. Може бути
необхідним
коригування
дози
альфентанілу.

Амітриптилін,
нортриптилін: флуконазол
посилює дію
амітриптиліну
та нортриптиліну.
Рекомендується
вимірювати
концентрації
5-нортриптиліну
та/або S-амітриптиліну
на початку
комбінованої
терапії та
через 1
тиждень. У
разі
необхідності
слід
відкоригувати
дозу
амітриптиліну/нортриптиліну.

Амфотерицин
В: одночасне
застосування
флуконазолу
та амфотерицину В інфікованим
мишам із
нормальним
імунітетом
та
інфікованим
мишам зі
зниженим імунітетом
призвело до
таких
результатів:
невеликий
адитивний
протигрибковий
ефект при
системній
інфекції C. albicans,
відсутність
взаємодії
при
внутрішньочерепній
інфекції Cryptococcus
neoformans та
антагонізм
двох
препаратів
при системній
інфекції A. fumigatus.
Клінічне
значення
результатів,
отриманих у
ході цих
досліджень,
невідоме.

Антикоагулянти:
як і при
застосуванні
інших
азольних
протигрибкових
засобів, при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
повідомляли
про випадки
розвитку
кровотеч (гематом,
носової
кровотечі,
шлунково-кишкових
кровотеч,
гематурії та
мелени) у
поєднанні із
подовженням
протромбінового
часу. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та варфарину
спостерігалося
двократне підвищення
протромбінового
часу, імовірно,
внаслідок
пригнічення
метаболізму
варфарину
через CYP2С9. Слід
ретельно
контролювати
протромбіновий
час у
пацієнтів,
які
одночасно застосовують
кумаринові
антикоагулянти або
інданедіон.
Може бути
необхідною
корекція
дози антикоагулянту.

Бензодіазепіни
короткої дії,
наприклад мідазолам,
триазолам:
призначення
флуконазолу
після
перорального
застосування
мідазоламу
призводило
до значного
підвищення
концентрації
мідазоламу
та до
посилення
психомоторних
ефектів.
Одночасне
застосування
флуконазолу
у дозі 200 мг та
мідазоламу у
дозі 7,5 мг перорально
призводило
до
підвищення AUC
та періоду
напіввиведення
у 3,7 та 2,2 раза
відповідно. Застосування
флуконазолу
у дозі 200
мг/добу та 0,25 мг
триазоламу
перорально
призводило до
підвищення AUC
та періоду
напіввиведення триазоламу у
4,4 та 2,3 раза
відповідно.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та
триазоламу
спостерігалося
потенціювання
та
пролонгація
ефектів
триазоламу.

Якщо
пацієнту,
який
проходить
курс лікування
флуконазолом,
слід
одночасно
призначити
терапію
бензодіазепінами,
дозу останніх
слід
зменшити та
встановити
належний нагляд
за станом
пацієнта.

Карбамазепін:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
карбамазепіну
та спричиняє
підвищення
рівня карбамазепіну
у сироватці
крові на 30 %.
Існує ризик
розвитку
проявів
токсичності
з боку карбамазепіну.
Може бути
необхідним
коригування
дози
карбамазепіну
залежно від рівня
його
концентрації
та дії
препарату.

Блокатори
кальцієвих
каналів:
деякі
антагоністи
кальцію
(ніфедипін, ісрадипін,
амлодипін та
фелодипін)
метаболізуються
ферментом CYP3A4.
Флуконазол
потенційно
може
підвищувати
системну
експозицію блокаторів
кальцієвих
каналів.
Рекомендований
ретельний
моніторинг
щодо розвитку
побічних
реакцій.

Целекоксиб:
при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
(200 мг на добу) та
целекоксибу
(200 мг) Cmax та AUC
целекоксибу
підвищувалися
на 68 % та 134 % відповідно.
При
одночасному
застосуванні
целекоксибу
та
флуконазолу
може бути
необхідним
зменшення
дози
целекоксибу
вдвічі.

Циклофосфамід:
одночасне
застосування
циклофосфаміду
та
флуконазолу
призводить
до
підвищення рівня
білірубіну
та
креатиніну в
сироватці
крові. Ці
препарати
можна
застосовувати
одночасно,
зважаючи на
ризик
підвищення
концентрації
білірубіну
та
креатиніну в
сироватці
крові.

Фентаніл:
повідомляли про
один
летальний
випадок інтоксикації
фентанілом
унаслідок
можливої
взаємодії
фентанілу та
флуконазолу. До
того ж було
продемонстровано,
що флуконазол
значно
уповільнював
елімінацію
фентанілу.
Підвищення
концентрації
фентанілу
може
призвести до
пригнічення
дихання, тому
слід
ретельно
контролювати
стан пацієнта.
Може бути
необхідною
корекція
дози фентанілу.

Інгібітори ГМГ-КоА-редуктази:
сумісне
застосування
флуконазолу
та інгібіторів
ГМГ-КoA-редуктази,
що
метаболізуються
CYP3A4
(аторвастатин
та
симвастатин),
або інгібіторів
ГМГ-КoA-редуктази,
що
метаболізуються
CYP2C9
(флувастатин),
підвищує
ризик
розвитку
міопатії та
рабдоміолізу.
У разі
необхідності
одночасного
застосування
цих препаратів
слід
ретельно
спостерігати
за пацієнтом
щодо
виникнення
симптомів
міопатії та
рабдоміолізу
і проводити
моніторинг
рівня
креатинкінази.
У випадку
значного підвищення
рівня креатинкіази,
а також при
діагностуванні
або підозрі
на
міопатію/рабдоміоліз
застосування
інгібіторів
ГМГ-КoA-редуктази
слід припинити.

Імуносупресори
(наприклад
циклоспорин,
еверолімус,
сиролімус і
такролімус).

Циклоспорин:
флуконазол
значно
підвищує
концентрацію
та AUC
циклоспорину.
При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200
мг/добу та
циклоспорину
у дозі

2,7 мг/кг/добу
спостерігалося
збільшення AUC
циклоспорину
у 1,8 раза. Ці
препарати
можна застосовувати
одночасно за
умови
зменшення дози
циклоспорину
залежно від
його концентрації.

Еверолімус:
флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
еверолімусу
в сироватці
крові через
пригнічення
CYP3А4.

Сиролімус:
флуконазол
підвищує
концентрацію
сиролімусу у
плазмі крові,
імовірно,
шляхом пригнічення
метаболізму
сиролімусу
ферментом CYP3A4
та
P-глікопротеїном.
Ці препарати
можна застосовувати
одночасно за
умови коригування
дози
сиролімусу
залежно від
рівня концентрації
та ефектів
від
застосування
препарату.

Такролімус: флуконазол
може
підвищувати
концентрації
такролімусу
у сироватці
крові до
5 разів при
його
пероральному
застосуванні
через
пригнічення
метаболізму
такролімусу ферментом
CYP3A4 у кишечнику.
При
внутрішньовенному
застосуванні
такролімусу
не спостерігалося
значних змін
фармакокінетики.
Підвищені
рівні
такролімусу
асоціюються
із
нефротоксичністю.
Дозу
такролімусу
для
перорального
застосування
слід знижувати
залежно від
концентрації
такролімусу.

Лозартан:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
лозартану до
його
активного
метаболіту            (E-31 74),
що зумовлює
більшу
частину
антагонізму
до
рецепторів
ангіотензину II під
час
застосування
лозартану. Рекомендовано
здійснювати
постійний
моніторинг
артеріального
тиску у
пацієнтів.

Метадон:
флуконазол
може
підвищувати
концентрацію
метадону у
сироватці
крові. При
одночасному
застосуванні
метадону та
флуконазолу
може бути
необхідним
коригування
дози метадону.

Нестероїдні
протизапальні
препарати:
при
одночасному
застосуванні
з флуконазолом
Cmax та AUC
флурбіпрофену
підвищувалися
на 23 % та 81 % відповідно
порівняно з
відповідними
показниками
при
застосуванні
тільки
флурбіпрофену.
Аналогічно
при
одночасному
застосуванні
флуконазолу
з рацемічним
ібупрофеном
(400 мг) Cmax та AUC
фармакологічно
активного
ізомеру S-(+)-ібупрофену
підвищувалися
на 15 % та 82 %
відповідно
порівняно з
відповідними
показниками при
застосуванні
тільки
рацемічного
ібупрофену.

Флуконазол
потенційно
здатний
підвищувати
системну
експозицію
інших НПЗП,
що метаболізуються
CYP2C9 (наприклад
напроксену,
лорноксикаму,
мелоксикаму,
диклофенаку).
Рекомендовано
періодично
здійснювати
моніторинг
побічних
реакцій та
токсичних
проявів,
пов’язаних
із НПЗП. Може
знадобитися
коригування
дози НПЗП.

Фенітоїн:
флуконазол
пригнічує
метаболізм
фенітоїну у
печінці.
Одночасне
багаторазове
застосування
200 мг
флуконазолу
та 250 мг
фенітоїну
внутрішньовенно
призводить
до підвищення
AUC24 фенітоїну
на 75 % та Сmin на
128 %. При
одночасному
застосуванні
цих лікарських
засобів слід
проводити
моніторинг
концентрації
фенітоїну у
сироватці крові
для
уникнення
розвитку
токсичної
дії фенітоїну.

Преднізон:
повідомляли про
випадок, коли
у пацієнта після
трансплантації
печінки на
тлі застосування
преднізону
розвинулася
гостра недостатність
кори надниркових
залоз, що
виникла
після припинення
тримісячного
курсу
терапії
флуконазолом.
Припинення
застосування
флуконазолу,
імовірно,
спричинило
посилення
активності CYP3A4,
що призвело
до
прискорення
метаболізму
преднізону.
Слід
ретельно
стежити за
пацієнтами,
які протягом
тривалого
часу
одночасно
застосовують
флуконазол
та преднізон,
з метою
попередження
розвитку недостатності
кори надниркових
залоз після
припинення
застосування
флуконазолу.

Рифабутин:
флуконазол
підвищує
концентрацію
рифабутину в
сироватці
крові, що
призводить
до збільшення
AUС
рифабутину
до 80 %. При
одночасному
застосуванні
флуконазолу
та рифабутину
повідомляли про
випадки
розвитку увеїту.
При
застосуванні
такої
комбінації
лікарських
засобів слід
брати до
уваги симптоми
токсичної
дії
рифабутину.

Саквінавір:
флуконазол
підвищує AUC та Cmax саквінавіру
приблизно на
50 % та 55 %
відповідно через
пригнічення
метаболізму
саквінавіру
у печінці
ферментом CYP3A4
та через
інгібування
P-глікопротеїну.
Взаємодії
між флуконазолом
та
саквінавіром/ритонавіром
не досліджувалися,
тому вони
можуть бути
більш вираженими.
Може бути
необхідним
коригування
дози
саквінавіру.

Похідні
сульфонілсечовини:
при
одночасному
застосуванні
флуконазол
пролонгує
період
напіввиведення
пероральних
похідних
сульфонілсечовини
(хлорпропаміду,
глібенкламіду,
гліпізиду та
толбутаміду).
Рекомендується
проводити
частий
контроль
цукру в крові
та
відповідним чином
знижувати
дозу
похідних
сульфонілсечовини
при
одночасному
застосуванні
із
флуконазолом.

Теофілін:
застосування
флуконазолу
по 200 мг
протягом 14
днів
призвело до
зниження
середнього
кліренсу
теофіліну у
плазмі крові
на 18 %. За пацієнтами,
які
застосовують
теофілін у
високих
дозах або які
мають
підвищений
ризик розвитку
токсичних
проявів
теофіліну з
інших причин,
слід
встановити
нагляд щодо
виявлення
ознак
розвитку
токсичної
дії теофіліну.
Терапію слід
змінити при
появі ознак
токсичності.

Алкалоїди
барвінку:
флуконазол,
імовірно,
через
інгібування
CYP3A4 може
спричиняти
підвищення
концентрації
алкалоїдів
барвінку у
плазмі крові
(наприклад
вінкристину
та
вінбластину),
що призводить
до розвитку
нейротоксичних
ефектів.

Вітамін А:
повідомлялося,
що у
пацієнта,
який одночасно
застосовував
трансретиноєву
кислоту (кислотна
форма
вітаміну А)
та
флуконазол, спостерігалися
побічні
реакції з
боку ЦНС у
формі
псевдотумору
головного
мозку, що зник
після
відміни
флуконазолу.
Ці лікарські
засоби можна
застосовувати
одночасно, але
слід
пам’ятати
про ризик
виникнення побічних
реакцій з
боку ЦНС.

Вориконазол
(інгібітор CYP2С9
та CYP3А4): одночасне
застосування
вориконазолу
перорально
(по 400 мг кожні 12
годин
протягом 1
дня, потім по 200
мг кожні 12
годин
протягом 2,5
дня) та флуконазолу
перорально (400
мг у перший
день, потім
по 200 мг кожні
24 години
протягом 4
днів) добровольцям
чоловічої
статі
призвело до підвищення
Сmax та AUCτ вориконазолу
у середньому
до 57 % (90 % ДІ: 20 %, 107 %) та 79 % (90
% ДІ: 40 %, 128 %)
відповідно.
Невідомо, чи
призводить зниження
дози та/або
частоти
застосування
вориконазолу
або
флуконазолу
до усунення
такого
ефекту. При
застосуванні
вориконазолу
після
флуконазолу
слід
проводити
спостереження
щодо
розвитку
побічних
ефектів,
асоційованих
із
вориконазолом.

Зидовудин:
флуконазол
підвищує Сmax та
AUC зидовудину
на 84 % та 74 %
відповідно,
що зумовлено
зниженням
кліренсу
зидовудину
приблизно на
45 % при його
пероральному
застосуванні.
Період
напіввиведення
зидовудину був
також
подовжений
приблизно на
128 %

після
застосування
комбінації
флуконазолу
та
зидовудину.
За
пацієнтами,
які застосовують
таку
комбінацію
лікарських
засобів, слід
спостерігати
щодо
розвитку
побічних
реакцій,
пов’язаних
із
застосуванням
зидовудину.
Можна
розглянути
доцільність
зниження
дози зидовудину.

Азитроміцин:
жодних
значущих
фармакокінетичних
взаємодій
між ними
виявлено не
було.

Пероральні
контрацептиви:
при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 50 мг впливу
на рівень
гормонів не
було, тоді як
при
застосуванні
флуконазолу
у дозі 200 мг на добу
спостерігалося
збільшення
АUС етинілестрадіолу
на 40 % та
левоноргестрелу
– на 24 %. Це
свідчить про
те, що
багаторазове
застосування
флуконазолу
у зазначених
дозах навряд
чи може
впливати на
ефективність
комбінованого
перорального
контрацептива.

Івакафтор: супутнє
застосування
з
івакафтором,
підсилювачем
муковісцидозного
трансмембранного
регулятора
провідності,
підвищує експозицію
івакафтору в
3 рази, а
гідроксиметилівакафтору
(М1) – у 1,9 раз. Для
пацієнтів,
які одночасно
застосовують
помірні
інгібітори CYP3A,
такі як
флюконазол і
еритроміцин,
рекомендується
зниження
дози
івакафтору до
150 мг один раз
на добу.

Особливості
застосування.

Дерматофітія.
Для
лікування
дерматофітії
у дітей флуконазол
не перевищує
гризеофульвін
за ефективністю
і загальний
показник
ефективності
становить
менше 20 %. Тому
препарат не
слід
застосовувати
для
лікування
дерматофітії.

Криптококоз.
Доказів
ефективності
флуконазолу
для лікування
криптококозу
інших
локалізацій (наприклад
легеневого
криптококозу
та криптококозу
шкіри)
недостатньо,
тому рекомендацій
щодо
дозового
режиму для
лікування
таких
захворювань
немає.

Глибокі
ендемічні
мікози.
Доказів
ефективності
флуконазолу
для лікування
інших форм
ендемічних
мікозів, таких
як
паракокцидiоїдомiкоз,
гістоплазмоз
та
шкірно-лімфатичний
споротрихоз,
недостатньо,
тому
рекомендацій
щодо
дозового режиму
для
лікування
таких
захворювань
немає.

Ниркова
система.
Пацієнтам із
порушенням
функцій
нирок препарат
слід
застосовувати
з
обережністю (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Недостатність
надниркових
залоз. Кетоконазол,
як відомо,
спричиняє
недостатність
надниркових
залоз, і це
також може стосуватися
флуконазолу,
хоча
спостерігається
рідко.
Недостатність
надниркових
залоз,
пов’язана з
одночасним
лікуванням, описана
в розділі
«Вплив
флуконазолу
на інші
лікарські
засоби».

Гепатобіліарна
система.
Пацієнтам із
порушенням
функцій
печінки препарат
слід
застосовувати
з обережністю.
Застосування
флуконазолу
асоціювалося
з
виникненням
рідкісних
випадків
розвитку
тяжкої
гепатотоксичності,
включаючи
летальні
випадки,
головним
чином у пацієнтів
із тяжкими
основними
захворюваннями.
У випадках,
коли
розвиток
гепатотоксичності
асоціювався
із
застосуванням
флуконазолу,
не було
відзначено
її явної
залежності
від
загальної
добової дози
препарату,
тривалості
терапії,
статі або
віку пацієнта.
Зазвичай
гепатотоксичність,
спричинена флуконазолом,
оборотна, а
її прояви
зникають
після
припинення
терапії.

За
пацієнтами, у
яких при
застосуванні
флуконазолу
спостерігаються
відхилення
результатів
функціональних
проб печінки,
слід
встановити
ретельний
нагляд щодо
розвитку
більш
тяжкого
ураження
печінки.

Пацієнтів
слід
проінформувати
про симптоми,
що можуть
свідчити про
серйозний
вплив на
печінку
(виражена
астенія,
анорексія, постійна
нудота,
блювання та
жовтяниця). У
такому
випадку
застосування
флуконазолу
слід негайно
припинити та
проконсультуватися
з лікарем.

Серцево-судинна
система.
Деякі азоли,
у тому числі
флуконазол,
асоціюються
із
подовженням
інтервалу QТ
на електрокардіограмі.
Повідомляли про
дуже рідкісні
випадки
подовження
інтервалу QТ
та
пароксизмальної
шлуночкової
тахікардії
типу
«пірует» при
застосуванні
препарату.
Такі
повідомлення
стосувалися
пацієнтів із
тяжкими
захворюваннями
при поєднанні
багатьох
факторів
ризику,
такими як структурні
захворювання
серця,
порушення електролітного
обміну та
одночасне
застосування
інших
лікарських
засобів, що
впливають на
інтервал QТ.

Препарат слід
з
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
ризиком
розвитку
аритмій.
Одночасне

застосування
разом із
лікарськими
засобами, що
пролонгують
інтервал QTс
та метаболізуються
за допомогою
ферменту CYP3А4
цитохрому Р450,
протипоказане.

Галофантрин.
Галофантрин
є субстратом
ферменту CYP3А4 і
пролонгує
інтервал QTс
при
застосуванні
у рекомендованих
терапевтичних
дозах. Одночасне
застосування
галофантрину
та флуконазолу
не
рекомендується.

Дерматологічні
реакції.
Під час
застосування
флуконазолу
рідко повідомляли про
розвиток
таких
ексфоліативних
шкірних
реакцій як
синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз.
Пацієнти,
хворі на СНІД
більш схильні
до розвитку
тяжких
шкірних
реакцій при застосуванні
багатьох
лікарських
засобів. Якщо
у пацієнта із
поверхневою
грибковою
інфекцією
з’являються
висипання, що
можна
пов’язати із
застосуванням
флуконазолу,
подальше
застосування
препарату
слід
припинити.
Якщо у
пацієнта з
інвазивною/системною
грибковою
інфекцією
з’являються
висипання на
шкірі, за
його станом
потрібно
ретельно
спостерігати,
а у випадку
розвитку
бульозних
висипань або
мультиформної
еритеми
застосування
флуконазолу
слід
припинити.

Повідомлялося
про
реакцію лікарських
засобів
з еозинофілією та
системними симптомами
(DRESS синдром).

Гіперчутливість. У
рідкісних
випадках
повідомляли про
розвиток
анафілактичних
реакцій.

Цитохром Р450.
Флуконазол є
потужним
інгібітором
ферменту CYP2C9 та
помірним
інгібітором
ферменту CYP3А4. Також
флуконазол є
інгібітором
ферменту CYP2C19.
Слід
спостерігати
за станом
пацієнтів, які
одночасно
застосовують
флуконазол
та препарати
з вузьким
терапевтичним
вікном, що
метаболізуються
з участю CYP2C9, CYP2C19
та CYP3A4.

Терфенадин.
Слід
ретельно
спостерігати
за станом пацієнта
при
одночасному
застосуванні
терфенадину
та
флуконазолу
у дозі менше 400
мг на добу.

Кандидоз. Дослідження
показали
збільшення
поширеності
інфекцій
іншими
видами Candida,
крім C.albicans.
Вони часто
стійкі за
своєю
природою
(наприклад, C.krusei та C.auris)
або
виявляють
знижену
сприйнятливість
до
флуконазолу (C.glabrata).
Такі
інфекції
можуть
вимагати
альтернативної
протигрибкової
терапії, яка
є наслідком
відмови від
лікування.
Тому
рекомендується
враховувати
поширеність
резистентності
різних
видів Candida до
флуконазолу.

Допоміжні
речовини.
Препарат
містить
лактозу.
Пацієнтам з
рідкісними
спадковими
захворюваннями,
такими як
непереносимість
галактози,
недостатність
лактази
Лаппа та
мальабсорбція
глюкози-галактози,
не слід
застосовувати
цей препарат.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Жінки
репродуктивного віку

Перед
початком
лікування
пацієнтку
слід проінформувати
про
потенційний
ризик для
плода.

Після
застосування
одноразової
дози слід
витримати
період
виведення
флуконазолу,
який
становить
приблизно 1
тиждень (що
відповідає 5–6
періодам
напіввиведення),
до настання вагітності
(див. розділ «Фармакокінетика»).

При
тривалих
курсах
лікування
жінкам
репродуктивного
віку слід
розглянути можливість
застосування
контрацепції
протягом
усього
періоду
лікування та
протягом

1 тижня після
прийому
останньої
дози.

Обсерваційні
дослідження
свідчать про
підвищений
ризик
спонтанного
аборту у жінок,
які отримували
флуконазол
протягом
першого та/або
другого
триместру
вагітності,
порівняно з
жінками, які не
приймали
флуконазол
або
отримували
місцеві
азоли у той
період.

Дані
декількох
тисяч
вагітних
жінок, які отримували
кумулятивну
дозу ≤ 150 мг
флуконазолу
у першому
триместрі
вагітності,
не свідчать
про
збільшення
загального
ризику розвитку
вади
розвитку у
плоду. В
одному
великому
обсерваційному
когортному
дослідженні
вплив в
першому триместрі
перорального
прийому
флуконазолу
асоціювався
з невеликим
підвищеним
ризиком розвитку
опорно-рухового
апарату, що
відповідає
приблизно 1
додатковому
випадку на

1000 жінок, які
отримували сукупну
дозу ≤450 мг
порівняно з
жінками, які
отримували
місцеві
азоли, і
приблизно до
4 додаткових
випадків на 1000
жінок, які
отримували
кумулятивні
дози понад 450
мг. Скорегованний
відносний
ризик
становив 1,29 (95%
ДІ від 1,05 до 1,58)
для 150 мг
перорального
прийому флуконазолу
та 1,98 (95% ДІ від 1,23
до 3,17) для доз
понад 450 мг
флуконазолу.

Наявні
епідеміологічні
дослідження
щодо розвитку
вад серця при
застосуванні
флуконазолу
у період
вагітності
дають
суперечливі
результати. Однак
метааналіз 5
обсерваційних
досліджень, проведених
за участю
кількох
тисяч
вагітних
жінок, які
отримували
флуконазол
протягом першого
триместру,
виявив
підвищення
ризику
розвитку вад
серця у 1,8–2
рази
порівняно з тим,
коли
флуконазол
не
застосовували
та/або
використовували
азоли для
місцевого застосування.

У
повідомленнях
описано
вроджені
вади розвитку
у немовлят,
матері яких отримували
високі дози
(від 400 до 800
мг/добу) флуконазолу
у період
вагітності
протягом 3 місяців
або більше
при
лікуванні
кокцидіоїдомікозу.
Серед
вроджених
вад, які
спостерігалися
у цих дітей, –
брахіцефалія,
дисплазія
вушних
раковин, надмірне
збільшення
переднього
тім’ячка,
викривлення
стегнової
кістки та
променево-плечовий
синостоз.
Причинно наслідковий
зв’язок
між застосуванням
флуконазолу
та вродженими
вадами не
встановлений.

Не слід
застосовувати
звичайні
дози флуконазолу
та
короткотривалі
курси
лікування
флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
крайньої необхідності.

Не слід
застосовувати
високі дози
флуконазолу
та/або
тривалі
курси
лікування
флуконазолом
у період
вагітності,
за винятком
лікування інфекцій,
що
потенційно
загрожують
життю.

Флуконазол
проникає у
грудне
молоко та досягає
нижчої
концентрації,
ніж у плазмі
крові.
Годування груддю
можна
продовжувати
після
разового
застосування
звичайної
дози
флуконазолу,
що становить 200
мг або менше.

Годувати
груддю не
рекомендується
при багаторазовому
застосуванні
флуконазолу або
при застосуванні
високих доз
флуконазолу.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Досліджень
впливу
флуконазолу
на здатність
керувати
автотранспортом
або працювати
з іншими
механізмами
не проводили.
Пацієнтів
слід
проінформувати
про можливість
розвитку
запаморочення
або судом під
час
застосування
препарату.
При розвитку
таких
симптомів не
рекомендується
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Добова
доза
флуконазолу
залежить від
виду та
тяжкості
грибкової
інфекції. Для
більшості
випадків
вагінального
кандидозу достатньо
разового
застосування
препарату.

При
необхідності
багаторазового
застосування
препарату
лікування
інфекцій слід
продовжувати
до зникнення
клінічних та лабораторних
проявів
активності
грибкової
інфекції. Недостатня
тривалість
лікування
може
призвести до
відновлення
активного
інфекційного
процесу.

Препарат
застосовувати
перорально
або внутрішньовенно
шляхом
інфузії.
Спосіб застосування
препарату
залежить від
клінічного
стану
пацієнта.
Немає
необхідності
у зміні
добової дози
препарату
при зміні шляху
його
застосування
з
перорального
на внутрішньовенний
та навпаки.

Таблетки
слід ковтати
цілими.
Прийом препарату
не залежить
від прийому
їжі.

Дорослим.

Криптококоз.

-
Лікування
криптококового
менінгіту:
навантажувальна
доза
становить 400
мг у перший день.
Підтримуюча
доза – 200–400
мг/добу.
Тривалість
лікування
зазвичай
становить
щонайменше 6–8 тижнів.
При
інфекціях, що
загрожують
життю, добову
дозу можна
збільшити до
800 мг.

- Підтримуюча
терапія для
попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у
пацієнтів з
високим
ризиком його
розвитку: рекомендована
доза
препарату
становить 200
мг/добу
протягом
необмеженого
часу.

Кокцидiоїдоз.

Рекомендована
доза
становить 200–400
мг/добу. Тривалість
лікування
становить 11–24
місяці чи
довше
залежно від
стану
пацієнта. Для
лікування
деяких форм
інфекції, а
особливо для
лікування
менінгіту,
може бути
доцільним
застосування
дози 800 мг/добу.

Інвазивні
кандидози.

Навантажувальна
доза
становить 800
мг у перший
день.
Підтримуюча
доза – 400
мг/добу. Зазвичай
рекомендована
тривалість
лікування кандидемії
становить 2
тижні після
перших негативних
результатів
культури
крові та
зникнення
ознак і
симптомів
кандидемії.

Кандидоз
слизових
оболонок.

-
Кандидоз
ротоглотки:
навантажувальна
доза
становить 200–400
мг у перший
день,
підтримуюча
доза – 100–200
мг/добу.
Тривалість
лікування становить
7–21 день (до
досягнення
ремісії), але
може бути
збільшена для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом.

-
Кандидоз
стравоходу:
навантажувальна
доза
становить 200–400
мг у перший
день,
підтримуюча
доза – 100–200
мг/добу.
Тривалість
лікування становить 14–30
днів (до
досягнення
ремісії), але
може бути
збільшена для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом.

-
Кандидурія:
рекомендована
доза
становить 200–400
мг/добу
протягом 7–21
днів. Для
пацієнтів із
тяжким
імунодефіцитом
тривалість
лікування
можна
збільшити.

-
Хронічний
атрофічний
кандидоз:
рекомендована
доза
становить 50
мг/добу
протягом 14 днів.

-
Хронічний
кандидоз
шкіри та
слизових оболонок:
рекомендована
доза
становить 50–100
мг/добу.
Тривалість
лікування
становить до
28 днів, але
може бути
збільшена
залежно від тяжкості
та виду
інфекції або
зниження імунітету.

Попередження
рецидиву
кандидозу
слизових
оболонок у
пацієнтів з
ВІЛ, які
мають високий
ризик його
розвитку.

-
Кандидоз
ротоглотки,
кандидоз
стравоходу:
рекомендована
доза
становить 100–200 мг/добу
або

200 мг 3 рази на
тиждень. Тривалість
лікування є
необмеженою
для
пацієнтів із
пригніченим
імунітетом.

Профілактика
кандидозних
інфекцій у
пацієнтів із
тривалою
нейтропенією.

Рекомендована
доза
становить 200–400
мг. Лікування
слід
розпочинати
за кілька
днів до очікуваного
розвитку
нейтропенії
та продовжувати
протягом 7
днів після
підвищення кількості
нейтрофілів
понад 1000/мм3.

Генітальні
кандидози.

-  Гострий
вагінальний
кандидоз,
кандидозний
баланіт:
рекомендована
доза становить
150 мг разово.

-
Лікування та
профілактика
рецидивуючих
вагінальних
кандидозів (4
або більше
випадків на
рік):
рекомендована
доза
становить 150 мг
1 раз на 3 дні.
Всього слід
застосувати 3
дози (1-й день, 4-й
день та 7-й
день). Після
цього слід застосовувати
підтримуючу
дозу 150 мг 1 раз
на тиждень
протягом

6 місяців.

Дерматомікози.

- Мікоз
стоп, мікоз
гладенької
шкіри, паховий
дерматомікоз, кандидозні
інфекції шкіри:
рекомендована
доза
становить 150
мг 1 раз на
тиждень, або 50
мг 1 раз на
добу.
Тривалість лікування
становить

2–4 тижні.
Лікування
мікозу стоп
може тривати
до 6 тижнів.

-
Різнобарвний
лишай:
рекомендована
доза становить
300–400 мг 1 раз на
тиждень
протягом 1–3 тижнів
або 50 мг на
добу
протягом 2–4
тижнів.

- Дерматофітний
оніхомікоз: рекомендована
доза
становить 150
мг 1 раз на
тиждень. Лікування
слід
продовжувати
доки на місці
інфікованого
нігтя не
виросте
здоровий. Для
відростання
здорових
нігтів на
руках та на великих
пальцях ніг
зазвичай
необхідно 3–6
місяців та 6–12
місяців
відповідно.
Однак швидкість
росту нігтів
у пацієнтів
може бути
різною та
залежати від
віку. Після
успішного
лікування
тривалих
хронічних
інфекцій
форма нігтя
іноді
залишається
зміненою.

Дітям.

Застосовувати
лікарський
засіб
зазвичай є
можливим у
віці від 5
років.

Не слід
перевищувати
максимальну
добову дозу 400
мг.

Як і при
аналогічних
інфекціях у
дорослих, тривалість
лікування
залежить від
клінічної та
мікологічної
відповіді.
Флуконазол
застосовувати
1 раз на добу.

Дозування
препарату
дітям із
порушенням функцій
нирок
наведено
нижче.
Фармакокінетика
флуконазолу
не
досліджували
у дітей із
нирковою
недостатністю.

Дітям
віком від 12
років.

Залежно
від маси тіла
та
пубертатного
розвитку
лікарю слід
оцінити, яка
доза препарату
(для дорослих
чи для дітей)
є оптимальною
для пацієнта.
У дітей
кліренс
флуконазолу
є вищим
порівняно з
дорослими.
Застосування
доз 100, 200 та 400 мг
дорослим та
доз 3, 6 та 12 мг/кг
дітям
призводить
до
досягнення
співставної
системної
експозиції.

Ефективність
та
безпечність
застосування
препарату
для
лікування
генітальних
кандидозів у
дітей не
встановлені,
незважаючи
на вичерпні
дані щодо
застосування
препарату
дітям. Якщо
існує
нагальна
потреба
застосування
препарату
підліткам
(віком від 12 до 17
років), слід
застосовувати
звичайні
дози для
дорослих.

Дітям
віком від 5 до 11
років.

Кандидози
слизових
оболонок:
початкова доза
становить 6
мг/кг/добу,
підтримуюча
доза –
3 мг/кг/добу.
Початкову
дозу можна
застосовувати
у перший день
з метою більш
швидкого
досягнення
рівноважної
концентрації.

Інвазивні
кандидози,
криптококовий
менінгіт:
доза
препарату
становить 6–12
мг/кг/добу
залежно від
ступеня
тяжкості
захворювання.

Підтримуюча
терапія для
попередження
рецидиву
криптококового
менінгіту у
дітей із
високим
ризиком його
розвитку:
доза препарату
становить 6
мг/кг/добу
залежно від
ступеня
тяжкості
захворювання.

Профілактика
кандидозів у
пацієнтів з
імунодефіцитом:
доза
препарату
становить 3–12 мг/кг/добу
залежно від
вираженості
та тривалості
індукованої
нейтропенії
(див. дози для
дорослих).

Пацієнтам
літнього
віку.

Дозу
необхідно
підбирати
залежно від
стану
функцій
нирок (див.
нижче).

Пацієнтам
із нирковою
недостатністю.

При
разовому
застосуванні
коригувати
дозу
флуконазолу
не потрібно.
Пацієнтам
(включаючи
дітей) із
порушенням
функцій
нирок при
необхідності
багаторазового
застосування
препарату у
перший день
лікування слід
застосовувати
початкову
дозу 50–400 мг залежно
від
показання.
Після цього
добову дозу
(залежно від
показання)
слід
розраховувати
відповідно
до
нижченаведеної
таблиці:

Кліренс
креатиніну
(мл/хв)

Відсоток
від
рекомендованої
дози

> 50

100 %

≤ 50 (без
діалізу)

50 %

Регулярний
діаліз

100 % після
кожного
діалізу

Пацієнти,
які
перебувають
на
регулярному діалізі,
повинні
отримувати 100 %
рекомендованої
дози після
кожного
діалізу. У
день, коли
діаліз не
проводиться,
пацієнт
повинен отримувати
дозу,
відкориговану
залежно від
кліренсу
креатиніну.

Пацієнтам
з порушенням
функцій
печінки.

Флуконазол
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам із
порушеннями
функцій печінки,
оскільки
інформації
щодо
застосування
флуконазолу
цій
категорії
пацієнтів
недостатньо.

Діти.

Застосовувати
лікарський
засіб
можливо у
віці від 5
років.

Передозування.

Існують
повідомлення
про
передозування
флуконазолом;
одночасно
повідомляли про
галюцинації
та
параноїдальну
поведінку.

При
передозуванні
необхідно
провести симптоматичну
підтримуючу
терапію та у
разі
необхідності
промити
шлунок.

Флуконазол
значною
мірою
екскретується
з сечею;
форсований
діурез може
прискорити
виведення
препарату.
Сеанс
гемодіалізу тривалістю
3 години
знижує
рівень
флуконазолу
у плазмі
крові
приблизно на
50 %.

Побічні
реакції.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи:
анемія,
агранулоцитоз,
лейкопенія,
нейтропенія,
тромбоцитопенія.

З боку
імунної
системи:
анафілаксія.

Метаболічні
та
аліментарні
розлади:
зниження
апетиту,
гіпертригліцеридемія,
гіперхолестеринемія,
гіпокаліємія.

З боку
психіки:
безсоння,
сонливість.

З боку
нервової
системи:
головний
біль, судоми,
запаморочення,
парестезії,
порушення
смаку,
тремор.

З боку
органів
слуху та
вестибулярного
апарату:
вертиго.

З боку серця:
пароксизмальна
шлуночкова
тахікардія типу
«пірует»,
подовження
інтервалу QT.

З боку
кишково-шлункового
тракту: біль
у черевній
порожнині,
діарея,
нудота, блювання,
запор,
диспепсія,
метеоризм,
сухість у
роті.

З боку
гепатобіліарної
системи:
підвищення
рівня
аланінамінотрансферази
(АЛТ),
аспартатамінотрансферази
(АСТ), лужної
фосфатази,
холестаз,
жовтяниця,
підвищення
рівня
білірубіну,
печінкова
недостатність,
гепатоцелюлярний
некроз,
гепатити,
гепатоцелюлярне
ураження.

З боку шкіри
та
підшкірної
тканини:
висипання,
свербіж,
медикаментозний
дерматит
(включаючи
фіксований
медикаментозний
дерматит),
кропив’янка,
підвищене
потовиділення,
токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром
Стівенса-Джонсона,
гострий генералізований
екзантематозний
пустульоз,
ексфоліативний
дерматит,
ангіоневротичний
набряк,
набряк
обличчя,
алопеція. Повідомлялося
про реакцію
лікарських
засобів з
еозинофілією
та
системними
симптомами
(DRESS синдром), що
повязані з
лікуванням
флуконазолом
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини:
міалгія.

Загальні
розлади та
реакції у
місці введення:
підвищена
втомлюваність,
нездужання,
астенія,
гарячка.

Діти.

Частота та
характер
побічних
реакцій і відхилень
від норми
результатів
лабораторних
аналізів у
ході
клінічних
досліджень з
участю дітей
співставні з
такими у
дорослих.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

В
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 30 ºС.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

По
4 таблетки
дозуванням 50
мг та 100 мг у
блістері; по 1
блістеру у
пачці з
картону.

По
7 таблеток
дозуванням 50
мг та 100 мг у
блістері; по 1
блістеру у
пачці з
картону.

По
10 таблеток
дозуванням 50
мг та 100 мг у
блістері; по 1
блістеру у
пачці з
картону.

По
10 таблеток
дозуванням 50
мг та 100 мг у
блістері; по 100
блістерів у
коробці з
картону.

По
1 таблетці
дозуванням 150
мг у
блістері; по 2
блістери у
пачці з
картону.

По
2 таблетки
дозуванням 150
мг у
блістері; по 1
блістеру у
пачці з
картону.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

ПрАТ
«Технолог».

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

Україна,
20300, Черкаська
обл., місто
Умань, вулиця
Стара
прорізна,
будинок 8.