ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

МЕТАМІНÒ

(METAMINÒ)

Склад:

діюча
речовина: метформіну
гідрохлорид
(metformin hydrochloride);

1
таблетка
містить
метформіну
гідрохлориду
500 мг або 850 мг,
або 1000 мг;

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат, повідон, магнію
стеарат, кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
гідроксипропілметилцелюлоза.

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки
по 500 мг, по 850 мг:
таблетки,
вкриті
оболонкою
білого або
майже білого
кольору,
круглої
форми,
двоопуклі,
гладенькі з
обох боків;

таблетки
по 1000 мг: таблетки,
вкриті
оболонкою
білого або
майже білого
кольору,
овальної
форми,
двоопуклі,
гладенькі з
обох боків.

Фармакотерапевтична
група. Пероральні
гіпоглікемізуючі
засоби, за винятком
інсулінів.
Бігуаніди. Код АТX
А10В А02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Метформін –
бігуанід з
антигіперглікемічним
ефектом.
Знижує
рівень
глюкози у
плазмі крові
як натще, так
і після
прийому їжі.
Не стимулює
секрецію
інсуліну і не
спричиняє
гіпоглікемічного
ефекту, опосередкованого
цим
механізмом.

Метформін
діє трьома
шляхами:

–
призводить
до зниження
продукування
глюкози у
печінці за
рахунок
інгібування
глюконеогенезу
та
глікогенолізу;

–
покращує
чутливість
до інсуліну у
м'язах, що
призводить
до
поліпшення
периферичного
захоплення
та
утилізації
глюкози;

–
затримує
всмоктування
глюкози у
кишечнику.

Метформін
стимулює
внутрішньоклітинний
синтез
глікогену,
впливаючи на
глікогенсинтетазу.
Збільшує
транспортну
здібність
усіх відомих
типів
мембранних
переносників
глюкози.

Незалежно
від своєї дії
на глікемію,
метформін
позитивно
впливає на
метаболізм
ліпідів:
знижує вміст
загального
холестерину,
ліпопротеїнів
низької
щільності та
тригліцеридів.

У ході
клінічних
досліджень
під час застосування
метформіну
маса тіла
пацієнтів залишалась
стабільною
або помірно
знижувалась.

Фармакокінетика.

Всмоктування.

Після
перорального
прийому
метформіну час
досягнення
максимальної
концентрації
(Сmax)
становить
близько 2,5
години (Тmax).
Абсолютна
біодоступність
метформіну у
формі
таблеток 500 мг
або 850 мг
становить
приблизно 50-60 % у
здорових
добровольців.
Після
перорального
застосування
фракція, що
не
всмокталася
та виводиться
з калом,
становить 20-30 %.

Після
перорального
застосування
абсорбція
метформіну є
насичуваною
і неповною.

Передбачається,
що
поглинання
метформіну є
нелінійним.
При
застосуванні
метформіну в
рекомендованих
дозах і
режимах
дозування
стабільна
концентрація
у плазмі крові
досягається
протягом 24-48
годин і
становить
менше 1 мкг/мл.
У
контрольованих
клінічних
дослідженнях
максимальні
рівні метформіну
у плазмі
крові (Сmах)
не
перевищували
5 мкг/мл
навіть при
застосуванні
максимальних
доз.

При
одночасному
прийомі їжі
абсорбція метформіну
знижується і
дещо
уповільнюється.

Після
перорального
застосування
у дозі 850 мг
спостерігалося
зниження
максимальної
концентрації
у плазмі
крові на 40 %,
зменшення AUC –
на 25 % і
збільшення
на 35 хвилин
часу досягнення
максимальної
концентрації
у плазмі крові.
Клінічна
значущість
цих змін
невідома.

Розподіл.

Зв'язування
з білками
плазми крові
незначне.
Метформін
проникає в
еритроцити.
Максимальна
концентрація
у крові
нижча, ніж
максимальна
концентрація
у плазмі
крові, тоді
як час
досягнення
приблизно
однаковий. Еритроцити,
найімовірніше,
являють
собою вторинний
компартмент
розподілу
метформіну.
Середній
об'єм
розподілу (Vd)
коливається
у діапазоні 63-276 л.

Метаболізм.
Метформін
виводиться у
незміненому
вигляді з
сечею.
Метаболітів
у людини не
виявлено.

Виведення.
Нирковий
кліренс
метформіну
становить > 400 мл/хв.
Це вказує на
те, що
метформін
виводиться
за рахунок
клубочкової
фільтрації
та канальцевої
секреції.
Після
перорального
прийому дози
період
напіввиведення
становить
приблизно 6,5
години. При
порушеній функції
нирок
нирковий
кліренс
знижується
пропорційно
до кліренсу
креатиніну і
тому період
напіввиведення
збільшується,
що
призводить
до
збільшення
рівня
метформіну у
плазмі крові.

Особливі
групи
пацієнтів.

Ниркова
недостатність.

Наявні
обмежені
дані щодо
пацієнтів із
помірним
ступенем
ниркової
недостатності,
тому
неможливо
точно
оцінити
системну експозицію
метформіну в
цій групі
пацієнтів
порівняно з
пацієнтами з
нормальною
функцією
нирок. Тому
необхідне
коригування
дози згідно з
клінічною
ефективністю/переносимістю
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Діти.

В
результаті
проведення
дослідження
однократної
дози 500 мг
метформіну
гідрохлориду
фармакокінетичний
профіль у
пацієнтів педіатричної
популяції
був
аналогічним такому
у здорових
дорослих.

Дані
щодо
застосування
багаторазових
доз обмежені
одним
дослідженням.

Після
повторного
введення 500 мг
метформіну двічі
на добу
протягом 7
днів у
пацієнтів педіатричної
популяції
пікова
концентрація
у плазмі
крові (Cmax) та
системна
експозиція (AUC0-t)
знижувалися
приблизно на
33 % та 40 %
відповідно
порівняно з
такими у
дорослих
пацієнтів,
хворих на
цукровий
діабет, які
отримували
повторні
дози 500 мг два
рази на день
протягом 14
днів.

Оскільки
доза
титрується
індивідуально
на основі
глікемічного
контролю,
вищезазначена
інформація
має обмежене
клінічне значення.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Цукровий
діабет 2 типу
при
неефективності
дієтотерапії
та режиму
фізичних
навантажень,
особливо у
хворих з
надлишковою
масою тіла;

- як
монотерапія
або у складі
комбінованої
терапії з
іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами чи з
інсуліном
для лікування
дорослих.

- як
монотерапія
або у складі
комбінованої
терапії з
інсуліном
для
лікування
дітей віком
від 10 років та
підлітків.

Для
зменшення
ускладнень
цукрового
діабету у
дорослих
пацієнтів з
цукровим
діабетом 2
типу і
надлишковою
масою тіла як
препарат
першої лінії
після
неефективної
дієтотерапії.

Протипоказання.

–
Підвищена
чутливість
до
метформіну
або до
будь-якого
іншого
компонента
препарату;

–
будь-який тип
гострого
метаболічного
ацидозу
(наприклад
лактоацидоз,
діабетичний
кетоацидоз),

–
діабетична
прекома;

–
ниркова
недостатність
тяжкого
ступеня
(швидкість
клубочкової
фільтрації
(ШКФ)< 30 мл/хв.;

– гострі
стани, що
протікають з
ризиком розвитку
порушень
функції
нирок, такі
як: зневоднення
організму,
тяжкі
інфекційні
захворювання,
шок;

–
захворювання,
що можуть
призводити
до розвитку
гіпоксії
тканин (особливо
гострі
захворювання
або загострення
хронічної
хвороби):
декомпенсована
серцева
недостатність,
дихальна
недостатність,
нещодавно
перенесений
інфаркт
міокарда,
шок;

–
печінкова
недостатність,
гостре
отруєння
алкоголем,
алкоголізм.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Комбінації,
що не
рекомендується
застосовувати.

Алкоголь.
Алкогольна
інтоксикація
асоціюється
з підвищеним
ризиком
лактоацидозу,
особливо при
голодуванні,
недоїданні,
або
печінковій
недостатності.

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
речовини.
Пацієнтам застосування
метформіну
слід
припинити до
або під час
проведення
дослідження
та не поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після дослідження
і лише після
повторної
оцінки та
встановлення
стабільного
стану функції
нирок (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та
«Особливості
застосування»).

Комбінації,
що слід
застосовувати
з обережністю.

Деякі
лікарські
засоби,
наприклад,
нестероїдні
протизапальні
препарати
(НПЗП), включаючи
селективні
інгібітори
циклооксигенази
(ЦОГ) II,
інгібітори
ангіотензинперетворюючого
ферменту
(АПФ),
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
II і діуретики,
особливо петльові
діуретики,
можуть
негативно
вплинути  на
функцію
нирок, що
може збільшити
ризик
виникнення
лактоацидозу.
На початку
лікування
вищезазначеними
лікарськими
засобами або
у разі їх
застосування
в комбінації
з
метформіном
необхідно здійснювати
ретельний
контроль
функції
нирок.

Лікарські
засоби, що
чинять
гіперглікемічну
дію
(глюкокортикостероїди
системної та
місцевої дії,
симпатоміметики).
Необхідно
частіше
контролювати
рівень глюкози
у крові,
особливо на
початку
лікування.
Під час і
після
припинення
такої сумісної
терапії
необхідно
коригувати
дозу МетамінуÒ.

Транспортери
органічних
катіонів (ОСТ).

Метформін є
субстратом
обох
транспортерів
– ОСТ1 і ОСТ2.

Супутнє
застосування
метформіну з:

•
інгібіторами
ОСТ1 (такими
як верапаміл)
може
зменшити
ефективність
метформіну;

•
індукторами
ОСТ1 (такими
як
рифампіцин)
може
збільшити
шлунково-кишкове
всмоктування
та
ефективність
метформіну;

•
інгібіторами
ОСТ2 (такими
як циметидин,
долутегравір,
ранолазин,
триметоприм,
вандетаніб,
ізавуконазол)
може знизити
ниркове виведення
метформіну з
подальшим
збільшенням
концентрації
метформіну в
плазмі крові;

•
інгібіторами
і ОСТ1 і ОСТ2
(такими як
кризотиніб,
олапариб)
може
вплинути на
ефективність
та ниркове
виведення
метформіну.

Тому
рекомендуеться
виявляти
особливу обережність
при
супутньому
застосуванні
цих
препаратів з
метформіном,
особливо щодо
пацієнтів з
порушенням
функції
нирок, оскільки
концентрація
метформіну в
плазмі крові
може зрости.
За
необхідності
слід зважити
можливість
коригування
дози метформіну,
оскільки
інгібітори/індуктори
ОСТ можуть
вплинути на
ефективність
метформіну.

Особливості
застосування.

Лактоацидоз
є
дуже
рідкісним,
але тяжким
метаболічним
ускладненням
що найчастіше виникає при
гострому
погіршенні
функції
нирок,
серцево-легеневому
захворюванні
або сепсисі.
При гострому
погіршенні
функції нирок
відбувається
кумуляція
метформіну,
що збільшує
ризик
розвитку
лактоацидозу.

У разі
зневоднення
(сильної
діареї або
блювання,
гарячки або
зменшення
споживання рідини)
рекомендується
тимчасово
припинити
застосування
метформіну і
звернутися за
медичною
допомогою.

Пацієнтам,
які
отримують
метформін,
слід з обережністю
розпочинати
лікування
засобами, що
можуть
гостро
погіршити
функцію нирок
(наприклад,
гіпотензивними
препаратами,
сечогінними
засобами та
НПЗП).

Інші
фактори
ризику
виникнення
лактоацидозу
включають
недостатньо
контрольований
цукровий
діабет,
кетоз,
тривале
голодування,
надмірне споживання
алкоголю,
печінкову
недостатність
і будь-які
стани,
пов’язані з
гіпоксією, а також
супутнє
застосування
лікарських засобів,
що можуть
призвести до
лактоацидозу
(див. розділи
«Протипоказання»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).

Пацієнти
та/або особи,
що
здійснюють
за ними
догляд, мають
бути
проінформовані
про ризик
розвитку
лактоацидозу.
Характерними
ознаками
лактоацидозу
є ацидотична
задишка, біль
у животі,
мʼязові
судоми,
астенія та
гіпотермія, у
подальшому
можливий
розвиток
коми. У разі
появи
будь-якого
симптому лактоацидозу
пацієнт
повинен
припинити застосування
метформіну і
негайно
звернутися
до лікаря.

Лактоацидоз
характеризується
діагностичними
лабораторними
показниками: зниження
рівня рН
крові (˂7,35),
підвищення
сироваткової
концентрації
лактату у
плазмі крові
(˃5 ммоль/л),
підвищення
аніонного
інтервалу та
підвищення
співвідношення
вмісту
лактат/піруват.

Пацієнти
з
мітохондріальними
захворюваннями
чи підозрою
на них:
пацієнтам із
мітохондріальними
захворюваннями,
такими як
синдром
мітохондріальної
енцефалопатії
з
лактоацидозом
та інсультоподібними
епізодами
(синдром MELAS), а також
успадкований
від матері
діабет із
глухотою (MIDD),
застосування
метформіну
не
рекомендовано
через ризик
загострення
лактоацидозу
та розвитку
неврологічних
ускладнень, які
можуть
призводити
до
погіршення
перебігу
захворювання.

У разі появи
після
прийому
метформіну
ознак і
симптомів, що
вказують на
синдром MELAS або MIDD,
лікування
ним слід
негайно
припинити та провести
швидку
діагностичну
оцінку.

Функція
нирок. ШКФ
слід
оцінювати до
початку
лікування і регулярно
після його
завершення
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).
Застосування
метформіну
протипоказане
пацієнтам з
ШКФ<30 мл/хв і
має бути
тимчасово
припинене за
наявності
захворювань,
що змінюють функцію
нирок
(див. розділ
«Протипоказання»).

Серцева
функція.
Пацієнти із
серцевою
недостатністю
мають більш
високий
ризик
розвитку
гіпоксії та
ниркової
недостатності.
Пацієнтам зі
стабільною
хронічною
серцевою
недостатністю
метформін
можна
застосовувати
при регулярному
моніторингу
серцевої та
ниркової
функції.
Метформін
протипоказаний
пацієнтам із
гострою та
нестабільною
серцевою
недостатністю
(див. розділ
«Протипоказання»).

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
засоби.
Внутрішньосудинне
введення
йодовмісних
контрастних
речовин може
викликати
контраст-індуковану
нефропатію,
що призводить
до
накопичення
метформіну і
збільшення
ризику
розвитку
лактоацидозу.

Пацієнтам
застосування
метформіну
слід припинити
до або під
час
проведення
дослідження
та не
поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після
дослідження
і лише після
повторної
оцінки та
встановлення
стабільного
стану
функції
нирок (див.
розділи
«Спосіб застосування
та дози» та
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Хірургічні
втручання.
Необхідно
припинити
застосування
метформіну
під час
хірургічного
втручання,
яке проводять
під
загальною,
спінальною
або епідуральною
анестезією і
не
поновлювати раніше
ніж через 48
годин після
проведення операції
або
відновлення
перорального
харчування,
лише після
повторної
оцінки та
встановлення
стабільного
стану
функції
нирок.

Діти. До
початку
лікування
метформіном
має бути
підтверджений
діагноз
цукрового
діабету
2 типу. За
результатами
однорічних
контрольованих
клінічних
досліджень
не виявлено
впливу
метформіну
на ріст і
статеве дозрівання
у дітей.
Однак немає
даних щодо дії
метформіну
на ріст і
статеве
дозрівання
при більш
тривалому
застосуванні
метформіну,
тому
рекомендовано
уважне
спостереження
за цими
параметрами
у дітей, які
лікуються
метформіном,
особливо у
період статевого
дозрівання.

Діти
віком від 10 до 12
років. За
результатами
контрольованих
клінічних
досліджень
за участю 15
дітей віком
від 10 до 12 років
ефективність
і безпека
застосування
метформіну
для цієї
групи
пацієнтів не
відрізнялися
від такої для
дітей старшого
віку та
підлітків.
Препарат
слід призначати
з особливою
обережністю
дітям віком від
10 до 12 років.

Інші
застережні
заходи.
Пацієнтам
необхідно
дотримуватися
дієти,
рівномірного
прийому
вуглеводів
протягом
доби.
Пацієнтам із
надмірною
масою тіла
слід
продовжувати
дотримуватися
низькокалорійної
дієти.
Необхідно
регулярно контролювати
показники
вуглеводного
обміну.

Метформін
може
знижувати
рівень
вітаміну В12
у сироватці
крові. Ризик
низького
рівня вітаміну
B12 зростає зі
збільшенням
дози
метформіну, тривалості
лікування
та/або у разі
наявності у
пацієнта
факторів
ризику, які,
як відомо,
спричиняють
дефіцит
вітаміну B12.
У разі
підозри на
дефіцит
вітаміну В12 (наприклад,
анемія або
нейропатія)
слід контролювати
рівень
вітаміну В12 у
сироватці
крові.
Пацієнтам з
факторами ризику
дефіциту
вітаміну В12
може бути
потрібний
моніторинг
рівня вітаміну
В12. Терапію
метформіном
слід
продовжувати
до тих пір,
поки вона переноситься
і не є
протипоказана,
а відповідне
корекційне
лікування
дефіциту
вітаміну B12
надається
відповідно
до поточних
клінічних
рекомендацій.

Монотерапія
метформіном
не спричиняє
гіпоглікемії,
однак слід
бути
обережним
при одночасному
застосуванні
метформіну з
інсуліном
або іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами
(наприклад,
похідними
сульфонілсечовини
або
меглітинідами).

Якщо у
Вас
встановлено
непереносимість
деяких
цукрів, слід
проконсультуйтеся
з лікарем,
перш ніж
приймати цей
лікарський
засіб,
оскільки
препарат
містить
лактозу.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність. Неконтрольована
гіперглікемія
у преконцепційний
період та під
час
вагітності
пов’язана з
підвищеним
ризиком
вроджених
аномалій,
втрати вагітності,
гіпертонії,
спричиненої
вагітністю,
прееклампсії
та
перинатальної
смертності. Важливо
підтримувати
рівень
глюкози в крові
якомога
ближче до
нормального
протягом
всієї
вагітності,
щоб знизити
ризик несприятливих
наслідків
гіперглікемії
для матері та
її дитини.

Метформін
проникає
через
плаценту у
кількостях,
які можуть
бути такими ж
високими, як
концентрації
у матері.

Велика
кількість
даних про
вагітних
жінок (більше
1000
результатів
впливу) з
когортного
дослідження
на основі
реєстрів та
опублікованих
результатів
метааналізів
і клінічних
досліджень
вказує на
відсутність підвищеного
ризику
вроджених
аномалій або
токсичності
для
плода/новонародженого
внаслідок
впливу
метформіну у
периконцепційний
період та/або
під час
вагітності.

Є деякі
непідтверджені
дані про
довгостроковий
вплив
метформіну
на вагу
дітей, які зазнали
внутрішньоутробного
впливу. Схоже,
що метформін
не впливає на
руховий та соціальний
розвиток
дітей віком
до 4 років, які
зазнали
внутрішньоутробного
впливу, хоча
дані щодо
довгострокових
наслідків обмежені.

У разі
клінічної
необхідності
застосування
метформіну
під час
вагітності
та у преконцепційний
період
можливе як
доповнення
або як
альтернатива
інсуліну.

Годування
груддю. Метформін
екскретується
у грудне
молоко, але у
новонароджених/немовлят,
які
знаходилися
на грудному
годуванні,
побічні
ефекти не
спостерігалися.
Однак,
оскільки недостатньо
даних щодо
безпеки
застосування
препарату,
годування
груддю не
рекомендується
протягом
терапії
метформіном. Рішення
щодо
припинення
годування
груддю
необхідно
приймати з
урахуванням
переваг
грудного
годування та
потенційного
ризику
побічних
ефектів для
дитини.

Фертильність.
Метформін не
впливав на
фертильність
тварин при
застосуванні
у дозах
600 мг/кг/на добу,
що майже в
три рази
перевищували
максимальну
рекомендовану
добову дозу
для людини з
розрахунку
на площу
поверхні
тіла.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Монотерапія
метформіном
не впливає на
швидкість
реакцій при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами,
оскільки
препарат не
спричиняє
гіпоглікемії.

Однак
слід бути
обережним
при
застосуванні
метформіну у
комбінації з
іншими гіпоглікемічними
засобами
(похідні
сульфонілсечовини,
інсулін або
меглітидіни)
через ризик
розвитку
гіпоглікемії.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі
пацієнти з
нормальною
функцією нирок
(ШКФ ≥ 90 мл/хв).

Монотерапія
або
комбінована
терапія з іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами.

Зазвичай
початкова
доза
становить 500
мг або 850 мг
(Метамін®,
таблетки,
вкриті
оболонкою, по
500 мг або 850 мг) 2-3 рази
на добу під
час або після
прийому їжі.

Через 10-15 днів
дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до
результатів
вимірювань рівня
глюкози у
сироватці
крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

При
лікуванні
високими
дозами (2000-3000 мг
на добу)
можливе
заміщення
кожних 2-х
таблеток препарату
Метамін®, 500
мг, на 1
таблетку
препарату
Метамін®, 1000
мг.

Максимальна
рекомендована
доза становить
3000 мг на добу за
3 прийоми.

У разі
переходу з
іншого
протидіабетичного
засобу
необхідно
припинити
прийом цього
засобу та
призначити
метформін, як
зазначено
вище.

Комбінована
терапія з
інсуліном.

Для
досягнення
кращого
контролю
рівня глюкози
у крові
метформін та
інсулін
можна застосовувати
у вигляді
комбінованої
терапії.
Зазвичай
початкова
доза
становить 500 мг
або 850 мг
препарату
Метамін® 2-3
рази на добу,
тоді як дозу
інсуліну
слід підбирати
відповідно
до
результатів
вимірювання
рівня
глюкози у
крові.

Ниркова
недостатність.
ШКФ
слід
оцінювати до
початку
лікування лікарськими
засобами, що
містять
метформін, та
протягом
лікування
принаймні
щорічно.
Пацієнтам з
підвищеним
ризиком
подальшого
прогресування
ниркової
недостатності
та пацієнтам
літнього
віку, слід
проводити
ретельний
моніторинг
функції
нирок якомога
частіше
наприклад
кожні 3-6
місяців.

У
пацієнтів
літнього
віку
можливе
зниження
функції
нирок, тому
дозу метформіну
необхідно
підбирати на
основі
оцінки
функції
нирок, яку
необхідно
проводити
регулярно
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

ШКФ

(мл/хв)

Загальна
максимальна
добова доза
(має бути
розділена
на 2-3 прийоми)

Додаткова
інформація

60-89

3000 мг

У
разі
зниження
функції
нирок
рекомендується
розглянути
можливість
зменшення
дози.

45-59

2000 мг

Перед
початком
застосування
метформіну слід
розглянути
фактори, що
можуть
збільшити
ризик
розвитку
лактоацидозу
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Початкова
доза
становить
не більше
половини
максимальної
дози.

30-44

1000 мг

<30

-

Застосування
метформіну
протипоказане.

Діти.

Монотерапія
або
комбінована
терапія з інсуліном.

Препарат
Метамін®
застосовують
дітям віком
від 10 років та
підліткам.
Зазвичай
початкова
доза становить
500 мг або 850 мг
препарату
Метамін® 1
раз на добу
під час або
після
прийому їжі.
Через 10-15 днів
дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до
результатів
вимірювань
рівня
глюкози у
сироватці
крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

Максимальна
рекомендована
доза становить
2000 мг на добу,
розподілена
на 2-3 прийоми.

Діти.

Препарат
Метамін®
застосовувати
для
лікування
дітей віком від
10 років.

Передозування.

При
застосуванні
препарату у
дозі 85
г
розвитку
гіпоглікемії
не
спостерігалося.
Однак у цьому
випадку
спостерігався
розвиток
лактоацидозу.
Значне
перевищення
дози
метформіну
або супутні
фактори
ризику
можуть
призводити до
лактоацидозу.
Лактоацидоз
є невідкладним
станом і його
слід
лікувати у
стаціонарі.
Найефективнішим
заходом для
виведення з організму
лактату і
метформіну є
гемодіаліз.

Побічні
реакції.

Найчастішими
небажаними
реакціями на
початку
лікування є
нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі,
відсутність
апетиту. Ці
симптоми у
більшості
випадків
минають
самостійно.
Для
попередження
виникнення
зазначених
побічних
явищ
рекомендується
повільне
збільшення
дозування та
застосування
добової дози
препарату у 2-3
прийоми.

Побічні
реакції, які
спостерігалися
під час
застосування
препарату,
наведені
нижче за
системами
органів та за
частотою
виникнення: дуже
часто (> 1/10),
часто (> 1/100 і < 1/10),
нечасто (> 1/1000 і
< 1/100), рідко (> 1/10000 і
< 1/1000), дуже
рідко (< 1/10000), невідомо
(не можна
встановити
на підставі наявних
даних).

У кожному
системно-органному
класі побічні
реакції
зазначено у
порядку
зниження їхнього
клінічного
значення.

Порушення
обміну
речовин.

Часто:
зниження
рівня/дефіцит
вітаміну В12
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Дуже рідко: лактоацидоз
(див.
розділ
«Особливості
застосування»).

З
боку
нервової
системи.

Часто:
порушення
смаку.

З
боку травної
системи.

Дуже часто:
розлади з
боку травної
системи, такі
як нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі,
відсутність
апетиту.
Найчастіше
ці побічні
явища
виникають на
початку
лікування і,
у більшості
випадків,
спонтанно
зникають. Для
попередження
виникнення
побічних
явищ з боку травної
системи
рекомендується
повільне
збільшення
дозування та
застосування
добової дози
препарату за 2-3
прийоми під
час або після
прийому їжі.

З
боку печінки
та
жовчовивідних
шляхів.

Дуже рідко:
порушення
показників
функції
печінки або
гепатити, що
повністю
зникають
після відміни
метформіну.

З
боку шкіри та
підшкірних
тканин.

Дуже рідко:
шкірні
реакції, що
включають
еритему, свербіж,
кропив’янку.

Діти.

В
опублікованих
і
постмаркетингових
даних та
контрольованих
клінічних
дослідженнях
в обмеженої
педіатричної
популяції віком
10–16 років, яка
отримувала
метформін протягом
1 року,
повідомлення
про побічні
ефекти у
дітей були
схожими за
характером і
тяжкістю з
проявами, що
відзначалися
у дорослих.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при застосуванні
цього
лікарського
засобу. Медичним
та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їхнім
законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки підозрюваних
побічних
реакцій та
відсутності
ефективності
лікарського засобу
через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С в
оригінальній
упаковці.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Таблетки
по 500 мг, по 850 мг: по 10
таблеток у
блістері. По 3,
по 6 або по 10
блістерів у
картонній
упаковці.

Таблетки
по 1000 мг: по 15
таблеток у
блістері. По 2,
по 4, або по 6
блістерів у
картонній
упаковці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

ТОВ
«КУСУМ ФАРМ».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

40020, Україна,
Сумська
область, м.
Суми, вул.
Скрябіна, 54.

або

Виробник.

ТОВ
«ГЛЕДФАРМ
ЛТД».

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

40020,
Україна,
Сумська
область, м.
Суми, вул.
Давидовського
Григорія, 54.