ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування
лікарського засобу

ХАРВОНІ

(HARVONI®)

Склад:

діючі речовини: ледіпасвір,
софосбувір;

1 таблетка,
вкрита плівковою
оболонкою, містить
90 мг ледіпасвіру
та 400 мг софосбувіру;

допоміжні
речовини: коповідон,
лактози моногідрат,
целюлоза мікрокристалічна,
натрію кроскармелоза,
кремнію діоксид
колоїдний безводний,
магнію стеарат;
оболонка таблетки:
полівініловий
спирт частково
гідролізований,
титану діоксид
(E 171), макрогол 3350, тальк.

Лікарська
форма.

Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: білі ромбовидні
таблетки, вкриті
плівковою оболонкою,
з рельєфним надписом
«GSI» з одного боку
та «7985» з протилежного.

Фармакотерапевтична
група.

Противірусні
засоби для системного
застосування.
Противірусні
засоби прямої
дії.
Противірусні
засоби для
лікування
інфекції
вірусу гепатиту
С (HCV).

Код АТХ J05AP51.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії

Ледіпасвір
– інгібітор ВГС,
мішенню якого
є білок NS5A ВГС, необхідний
для реплікації
РНК та збирання
віріона ВГС. Оскільки
NS5A не має ферментативної
активності, біохімічне
підтвердження
інгібування NS5A
під дією ледіпасвіру
на сьогодні неможливе.
Дослідження
іn vitro вибіркової
та перехресної
резистентності
показали, що ледіпасвір
діє на NS5A як на об’єкт
свого впливу.
Софосбувір – пангенотиповий
інгібітор РНК-залежної
РНК-полімерази
NS5A ВГС, необхідної
для реплікації
вірусу.

Софосбувір
– це нуклеотидна
депо-форма, яка
в результаті внутрішньоклітинного
метаболізму перетворюється
у фармакологічно
активний уридинаналоговий
трифосфат (GS-461203), що
може включатися
до РНК ВГС полімеразою
NS5B та відігравати
роль термінатора
синтезу. GS-461203 (активний
метаболіт софосбувіру)
не є інгібітором
ДНК- та РНК-полімераз
людини та не є
інгібітором мітохондріальної
РНК-полімерази.

Противірусна
активність

Значення
EC50 ледіпасвіру
та софосбувіру
стосовно повноланцюгових
або химерних репліконів,
що кодують послідовності
NS5A та NS5B в клінічних
культурах, наведено
у таблиці 1. Додавання
сироватки крові
людини у концентрації
40% не впливало на
противірусну
активність софосбувіру,
проте в 12 разів
знижувало противірусну
активність ледіпасвіру
проти репліконів
ВГС генотипу 1a.

Таблиця
1. Активність ледіпасвіру
та софосбувіру
проти химерних
репліконів

Реплікони
генотипу

Активність
ледіпасвіру

(EC50, нмоль)

Активність
софосбувіру

(EC50, нмоль)

Стабільні
реплікони

Перехідні
реплікони NS5A,

медіана
(діапазон)a

Стабільні
реплікони

Перехідні
реплікони NS5B,

медіана
(діапазон)a

Генотип 1a

0,031

0,018 (0,009–0,085)

40

62 (29–128)

Генотип 1b

0,004

0,006 (0,004–0,007)

110

102 (45–170)

Генотип 2a

21–249

-

50

29 (14–81)

Генотип 2b

16–530b

-

15b

-

Генотип 3a

168

-

50

81 (24–181)

Генотип 4a

0,39

-

40

-

Генотип 4d

0,60

-

-

-

Генотип 5a

0,15b

-

15b

-

Генотип 6a

1,1b

-

14b

-

Генотип 6e

264b

-

-

-

a     Перехідні
реплікони, що
містять NS5A або NS5B,
виділені в пацієнтів.

b    Химерні реплікони,
що несуть гени
NS5A з генотипів 2b,
5a, 6a та 6e, використовувалися
при вивченні ледіпасвіру,
а химерні реплікони,
що несуть гени
NS5B з генотипів 2b,
5a або 6a, використовувалися
при вивченні софосбувіру.

Резистентність

В культурах
клітин

Реплікони
ВГС зі зниженою
чутливістю до
ледіпасвіру були
відібрані в культурах
клітин для генотипів 1a
і 1b. Знижена чутливість
до ледіпасвіру
була пов’язана
із первинною NS5A
заміною Y93H в генотипах 1a
і 1b. Крім того, в репліконах
у складі генотипу 1а
виникло заміщення
Q30E. Сайт-специфічний
мутагенез RAV NS5A показав,
що замінами, які
призводять до
> 100- та ≤ 1000-кратної
зміни чутливості
до ледіпасвіру,
є заміни Q30H/R, L31I/M/V, P32L та
Y93T у генотипі 1a та
P58D і Y93S у генотипі 1b;
і замінами, що
призводять до
> 1000-кратної зміни,
є M28A/G, Q30E/G/K, H58D, Y93C/H/N/S у генотипі 1a
та A92K і Y93H у генотипі 1b.

Реплікони
ВГС зі зниженою
чутливістю до
софосбувіру відібрані
у культурах клітин
для різних генотипів,
у тому числі 1b, 2a,
2b, 3a, 4a, 5a та 6a. Знижена
чутливість до
софосбувіру була
пов’язана із первинною
NS5B заміною S282T в репліконах
усіх вивчених
генотипів. Сайт-специфічний
мутагенез заміщеного
фрагмента S282T у репліконах
8 генотипів призвів
до зниження чутливості
до софосбувіру
у 2–18 разів та
до зниження здатності
до вірусної реплікації
на 89–99% у порівнянні
з відповідним
диким типом.

У клінічних
дослідженнях, дорослі: генотип
1

Результати
сукупного аналізу
пацієнтів, які
приймали ледіпасвір/софосбувір
у дослідженнях
3 фази (ION‑3, ION‑1
та ION‑2), показали,
що 37 пацієнтів
(29 з генотипом 1a
та 8 з генотипом 1b)
підходили для
аналізу резистентності
через вірусологічну
невдачу або передчасне
завершення прийому
досліджуваного
препарату за вмісту
РНК ВГС > 1000 МО/мл.
Дані поглибленого
секвенування
NS5A та NS5B після вихідного
рівня (граничне
значення аналізу
1%) були отримані
для 37 з 37 та 36 з 37 пацієнтів
відповідно.

Варіанти NS5A, асоційовані
з резистентністю
(ВАР), встановлено
після вихідного
рівня в ізолятах
від 29 з 37 пацієнтів
(22 з 29 – генотипу 1a
та 7 з 8 – генотипу 1b),
які не досягли
стабільної вірусологічної
відповіді (СВВ).
З 29 пацієнтів
з генотипом 1a,
придатних для
аналізу резистентності,
в 22 (76%) пацієнтів
був наявний один
або більше ВАР
NS5A за координатами
K24, M28, Q30, L31, S38 та Y93 на момент
невдачі, причому
в решти 7 пацієнтів
на момент невдачі
не виявлено жодного
ВАР NS5A. Найбільш
розповсюдженими
варіантами були
Q30R, Y93H та L31M. З 8 пацієнтів
з генотипом 1b,
придатних для
аналізу резистентності,
в 7 (88%) пацієнтів
був наявний один
або більше ВАР
NS5A в положеннях
L31 та Y93 на момент
невдачі, а в 1 пацієнта
на момент невдачі
не виявлено ВАР
NS5A. Найбільш розповсюдженим
варіантом був
Y93H. З 8 пацієнтів,
в яких на момент
невдачі були відсутні
ВАР NS5A, 7 пацієнтів
пройшли 8-тижневий
курс лікування
(n = 3 з ледіпасвіром/софосбувіром;
n = 4 з ледіпасвіром/софосбувіром
+ рибавірином)
і 1 пацієнт пройшов
курс лікування
ледіпасвіром/софосбувіром
тривалістю 12 тижнів.
При аналізі фенотипів
встановлено, що
ізоляти пацієнтів,
в яких виявлено
ВАР NS5A на момент
невдачі, після
вихідного рівня
характеризуються
зниженою чутливістю
до ледіпасвіру
від 20- до щонайменше
243 разів (найвища
вивчена доза).
Сайт-специфічний
мутагенез заміщених
фрагментів Y93H обох
генотипів 1a та
1b, а також заміщених
фрагментів Q30R та
L31M генотипу 1a призвів
до зниженої чутливості
до ледіпасвіру
(кратність змін
EC50 від 544 до 1677 разів).

У
пацієнтів
після
трансплантації
з компенсованим
захворюванням
печінки та пацієнтів
із
декомпенсованим
захворюванням
печінки до чи
після
трансплантації
(дослідження SOLAR-1
та SOLAR-2)
рецидиви
пов’язувалися
з виявленням
одного чи
більше з
перелічених ВАР NS5A: K24R, M28T, Q30R/H/K, L31V, H58D та
Y93H/C у 12 з 14 пацієнтів,
інфікованих
генотипом 1a, та
L31M, Y93H/N у 6 з 6 пацієнтів,
інфікованих
генотипом 1b.

Заміна
NS5B на E237G була
виявлена у 3 пацієнтів
(1 пацієнта,
інфікованого
генотипом 1b, та 2 пацієнтів
– генотипом 1a)
у
дослідженнях
фази 3 (ION-3, ION-1 і ION-2) та
у 3 пацієнтів із
вірусом
генотипу 1а у
дослідженнях SOLAR-1
і SOLAR-2 на момент
рецидиву. Заміна
на E237G продемонструвала
зниження
чутливості до
софосбувіру
в 1,3 раза в
аналізі
реплікону
генотипу 1а.
Клінічне
значення
цієї заміни
досі невідоме.

Заміщений
фрагмент S282T у NS5B, що
визначає резистентність
до софосбувіру,
не був зареєстрований
у жодному ізоляті
при вірусологічній
невдачі у дослідженнях
3 фази. Проте заміну
NS5B S282T у сукупності
з замінами NS5A L31M, Y93H
та Q30L встановлено
в одного пацієнта
з невдачею через
8 тижнів лікування
ледіпасвіром/софосбувіром
у дослідженні
2 фази (LONESTAR). Цей пацієнт
у подальшому пройшов
повторний курс
лікування ледіпасвіром/софосбувіром
+ рибавірином
протягом 24 тижнів
та досяг СВВ після
завершення лікування.

У дослідженні
SIRIUS у 5 пацієнтів
з вірусом генотипу 1
відмічено рецидив
інфекційного
захворювання
після проведення
лікування ледіпасвіром/софосбувіром
за одночасного
застосування
рибавірину або
без такого. ВАР
NS5A під час рецидиву
були наявні в
5 з 5 пацієнтів
(при генотипі 1а:
Q30R/H + L31M/V [n = 1] та Q30R [n = 1]; при
генотипі 1b: Y93H [n = 3]).

У клінічних
дослідженнях, дорослі: генотип 2, 3, 4, 5 та
6

ВАР
NS5A: жоден
пацієнт, інфікований
генотипом 2, не
мав рецидиву протягом
клінічного дослідження,
таким чином, дані
щодо ВАР NS5A на момент невдачі
відсутні.

У пацієнтів,
інфікованих генотипом 3,
у яких спостерігалася
вірусологічна
невдача, продукування
ВАР NS5A (у тому числі
збільшення кількості
ВАР, присутніх
на вихідному рівні)
в основному не
спостерігалося
на момент невдачі
(n = 17).

При інфікуванні
генотипом 4, 5 та
6 тільки мала кількість
пацієнтів пройшла
оцінювання (всього
5 пацієнтів з невдачею).
Заміна NS5A Y93C виникла
при ВГС у 1 пацієнта
(генотип 4), тоді
як ВАР NS5A, присутні
на вихідному рівні,
спостерігалися
на момент невдачі
у всіх пацієнтів.
У
дослідженні
SOLAR-2 у одного
пацієнта,
інфікованого
генотипом 4d,
відбулася
заміна NS5B на E237G на
момент
рецидиву. Клінічне
значення
цієї заміни
досі невідоме.

ВАР NS5B:
заміна NS5B S282T виникла
при ВГС у 1 з 17 випадків
невдачі при генотипі 3,
а також при ВГС
у 1 з 3, 1 з 1 та 1 з 1 випадків
невдачі при генотипах 4,
5 та 6 відповідно.

Вплив варіантів,
асоційованих
з резистентністю
ВГС на вихідному
рівні, на наслідки
лікування

Дорослі:
генотип 1

Проведено аналіз
зв’язку між ВАР
NS5A на вихідному
рівні та наслідками
лікування. Результати
сукупного аналізу
у дослідженнях
3 фази показали,
що в 16% пацієнтів
на вихідному рівні
встановлено наявність
ВАР NS5A за популяцією
або глибокою послідовністю
незалежно від
підтипу. ВАР NS5A на
вихідному рівні
були більш вираженими
в пацієнтів, в
яких зареєстровано
рецидив у дослідженнях
3 фази.

Після 12-тижневого
лікування ледіпасвіром/софосбувіром
без рибавірину
пацієнтів, які
проходили терапію
(група 1 дослідження
ION-2), в 4 з 4 пацієнтів
з ВАР NS5A на вихідному
рівні, в яких кратність
змін при застосуванні
ледіпасвіру складала
≤ 100, досягнуто
СВВ. У тій самій
групі лікування
пацієнтів з ВАР
NS5A, кратність змін
яких складала
> 100, рецидив був
у 4 з 13 (31%) у порівнянні
з 3 з 95 (3%) пацієнтів
без ВАР на вихідному
рівні або ВАР
з кратністю змін
≤ 100.

Після
12-тижневого курсу
лікування ледіпасвіром/софосбувіром
з рибавірином
пацієнтів з компенсованим
цирозом (SIRIUS, n = 77),
які
проходили
терапію, 8 з 8 пацієнтів
з ВАР NS5A на вихідному
рівні, які призвели
до > 100-кратного
зниження чутливості
до ледіпасвіру,
досягли СВВ12. У
пацієнтів
після
трансплантації
з компенсованим
захворюванням
печінки
(дослідження SOLAR-1 і SOLAR-2)
не виникало
рецидивів у осіб
з ВАР
NS5A на
вихідному
рівні (n = 23)
після 12 тижнів
лікування
ледіпасвіром/софосбувіром
з
рибавірином. У
пацієнтів із декомпенсованим
захворюванням
печінки (до
та після
трансплантації)
4 з 16 осіб (25%) з
ВАР NS5A мали
кратність
резистентності
з рецидивами >  100
через 12 тижнів
лікування
ледіпасвіром/софосбувіром
з
рибавірином
порівняно з 7
зі 120 пацієнтів
(6%) без ВАР
NS5A на
вихідному
рівні або ВАР
з кратністю
змін ≤ 100.

Група ВАР NS5A, які
призвели до > 100-кратного
зсуву та спостерігалися
в пацієнтів, були
наступними заміщеннями
у генотипі 1а (M28A,
Q30H/R/E, L31M/V/I, H58D, Y93H/N/C) або у генотипі 1b
(Y93H). Частка таких
ВАР NS5A на вихідному
рівні, встановлених
шляхом поглибленого
секвенування,
коливалася від
дуже низької (граничне
значення для аналізу
дорівнює 1%) до високої
(основна частина
популяції з відібраними
зразками плазми).

Заміщення
S282T, асоційоване
з резистентністю
до софосбувіру,
не було знайдено
у послідовності
NS5B на вихідному
рівні у жодного
пацієнта у дослідженнях
3 фази за популяцією
або поглибленим
секвенуванням.
СВВ досягнуто
в 24 пацієнтів
(n = 20 у випадку L159F+C316N;
n = 1 у випадку L159F
та n = 3 у випадку
N142T), в яких на вихідному
рівні були наявні
варіанти, асоційовані
з резистентністю
до нуклеозидних
інгібіторів NS5B.

Дорослі:
генотип 2, 3, 4, 5 та 6

З огляду
на обмеженість
дослідження, вплив
вихідного рівня
ВАР
NS5A на результат
лікування пацієнтів
з ХГС генотипу 2,
3, 4, 5 або 6 не був оцінений
у повній мірі.
Жодних значних
відмінностей
між результатами
лікування у разі
присутності або
відсутності ВАР NS5A на вихідному
рівні не спостерігалося.

Перехресна резистентність

Ледіпасвір
був в повній
мірі
активним стосовно
асоційованого
з резистентністю
заміщення S282T у NS5B,
причому усі асоційовані
з резистентністю
до ледіпасвіру
заміщення у NS5A у
повній мірі підлягали
дії софосбувіру.
Як софосбувір,
так і ледіпасвір
були повною
мірою
активними стосовно
заміщень, асоційованих
з резистентністю
до інших класів
противірусних
препаратів прямої
дії з відмінними
механізмами дії,
наприклад до ненуклеозидних
інгібіторів NS5B
та протеазних
інгібіторів NS3.
Заміщення NS5A, що
визначали резистентність
до ледіпасвіру,
можуть пригнічувати
противірусну
активність інших
інгібіторів NS5A.

Фармакокінетика.

Абсорбція

У
разі перорального
застосування
ледіпасвіру/софосбувіру
ВГС-інфікованими
пацієнтами медіана
максимальної
концентрації
ледіпасвіру в
плазмі крові спостерігалася
через 4,0 години
після прийому.
Поглинання софосбувіру
відбувалося швидко,
медіана максимальної
концентрації
у плазмі крові
спостерігалася
приблизно через
1 годину після
прийому. Медіана
максимальної
концентрації
GS-331007 у плазмі крові
спостерігалася
через 4 години
після прийому.

За результатами
аналізу популяційної
фармакокінетики
у ВГС-інфікованих
пацієнтів встановлено,
що у стаціонарному
стані середні
геометричні
показники AUC0‑24
ледіпасвіру (n = 2113),
софосбувіру (n = 1542)
та GS-331007 (n = 2113) складали
7290, 1320 та 12000 нг•год/мл
відповідно. Показники
Cmax ледіпасвіру,
софосбувіру та
GS-331007 у стаціонарному
стані складали
323, 618 та 707 нг/мл, відповідно.
AUC0‑24 та Cmax GS‑331007 були
подібними в здорових
дорослих добровольців
та ВГС-інфікованих
пацієнтів. У порівнянні
зі здоровими добровольцями
(n = 191), у ВГС-інфікованих
пацієнтів AUC0‑24
та Cmax ледіпасвіру
були на 24% та 32% нижчими
відповідно. В
діапазоні доз
від 3 до 100 мг AUC ледіпасвіру
зберігала пропорційність
дозі. В діапазоні
доз від 200 до 400 мг
AUC софосбувіру
та GS-331007 були
майже пропорційні
дозі.

Вплив прийому
їжі

У порівнянні
зі станом натще,
разовий прийом
ледіпасвіру/софосбувіру
разом з їжею з
помірним або високим
вмістом жирів
призводив до підвищення
AUC0‑inf софосбувіру
приблизно у 2 рази,
проте незначно
впливав на Cmax
софосбувіру. Показники
концентрації
GS-331007 та ледіпасвіру
не змінювались
у присутності
їжі будь-якого
типу. Приймати
препарат Харвоні
можна незалежно
від прийому їжі.

Розподіл

Ледіпасвір зв’язується
білками плазми
крові людини на
> 99,8%. Після разового
прийому здоровими
добровольцями
90 мг [14C]‑ледіпасвіру
співвідношення
концентрації
[14C]‑ледіпасвіру
у крові та плазмі
становило від
0,51 до 0,66.

Софосбувір зв’язується
білками плазми
крові людини приблизно
на 61–65%, і зв’язування
не залежить від
концентрації
препарату в межах
від 1 до 20 мкг/мл.
Зв’язування GS-331007
у плазмі крові
людини було мінімальним.
Після разового
прийому здоровими
добровольцями
400 мг [14C]‑софосбувіру
співвідношення
концентрації
[14C]‑софосбувіру
у крові та плазмі
становило приблизно
0,7.

Біотрансформація

In vitro не спостерігалося
очевидного метаболізму
ледіпасвіру ферментами
CYP1A2, CYP2C8, CYP2C9, CYP2C19, CYP2D6 та CYP3A4 людини.
Був наявний повільний
оксидативний
метаболізм, механізм
якого не з’ясований.
Після разового
прийому [14C]‑ледіпасвіру
у дозі 90 мг системна
експозиція визначалася
практично повністю
вихідним препаратом
(> 98%). Незмінений
ледіпасвір також
є основною сполукою,
що виділяється
з калом.

Софосбувір
підлягає інтенсивному
метаболізму у
печінці з утворенням
фармакологічно
активного трифосфату
нуклеозидного
аналога GS-461203. Активного
метаболіту не
виявлено. Шлях
метаболічної
активації включає
послідовний гідроліз
карбоксильно-ефірного
компонента, який
піддається перетворенню
під дією катепсину
А або карбоксилестерази
1 людини та фосфорамідатному
розщепленню нуклеотидзв’язуючим
білком 1 з гістидиновими
тріадами з подальшим
фосфорилюванням
шляхом біосинтезу
піримідинових
нуклеотидів. Результатом
дефосфорилювання
є утворення нуклеозидного
метаболіту GS-331007,
який неможливо
ефективно фосфорилювати,
зі зниженою активністю
до ВГС in vitro. У складі
ледіпасвіру/софосбувіру
GS-331007 визначає приблизно
85% загальної системної
експозиції.

Виведення

Після разового
перорального
прийому [14C]‑ледіпасвіру
у дозі 90 мг середнє
загальне виведення
[14C]‑радіоактивних
сполук з калом
та сечею становило
87%, причому основна
частина радіоактивних
речовин виводилася
з калом (86%). Незмінений
ледіпасвір у складі
калу становив
в середньому 70%
введеної дози,
окислений метаболіт
М19 складав 2,2% дози.
На підставі цих
даних можна стверджувати,
що виділення незміненого
ледіпасвіру з
жовчю є основним
шляхом виведення,
а виділення нирками
– другорядним
шляхом (приблизно
1%). Медіана термінального
періоду напіввиведення
ледіпасвіру в
здорових добровольців
після прийому
ледіпасвіру/софосбувіру
у стані натще
складала 47 годин.

Після разового
перорального
прийому [14C]‑софосбувіру
у дозі 400 мг середнє
загальне виведення
дози перевищувало
92%: приблизно 80%, 14% та
2,5% виведення з сечею,
калом та видихуваним
повітрям відповідно.
Основна частина
дози софосбувіру,
що виводилася
з сечею, була
у формі GS-331007 (78%), тоді
як 3,5% виводилося
у вигляді софосбувіру.
Ці дані вказують
на те, що нирковий
кліренс є основним
шляхом виведення
GS-331007, причому більша
частина виводилася
шляхом активної
секреції. Медіана
термінального
періоду напіввиведення
софосбувіру та
GS‑331007 після прийому
ледіпасвіру/софосбувіру
складала 0,5 та 27 годин
відповідно.

Ані ледіпасвір,
ані софосбувір
не є субстратами
печінкових переносників-поглиначів,
переносника органічних
катіонів (ОСТ)
1, поліпептиду-переносника
органічних аніонів
(ОАТР) 1В1 або ОАТР1В3.
GS-331007 не є субстратом
ниркових переносників,
у тому числі переносника
органічних аніонів
(ОАТ) 1, ОАТ3 або ОСТ2.

Потенціал ледіпасвіру/софосбувіру
щодо впливу на
інші лікарські
препарати in vitro

При концентраціях,
які досягалися
в умовах клініки,
ледіпасвір не
виступав інгібітором
клітинного транспорту
в печінці, у тому
числі стосовно
OATP 1B1 або 1B3, BSEP, OCT1, OCT2, OAT1, OAT3, переносника-екструзора
лікарських препаратів
та токсинів (MATE) 1,
білка множинної
медикаментозної
резистентності
(MRP) 2 або MRP4. Софосбувір
та GS-331007 не є інгібіторами
переносників
лікарських препаратів
P‑gp, BCRP, MRP2, BSEP, OATP1B1, OATP1B3, OCT1, і GS-331007 не
є інгібітором
OAT1, OCT2 та MATE1.

Софосбувір та
GS-331007 не є інгібіторами
або індукторами
ферментів CYP або
уридиндифосфатглюкуронозилтрансферази
(УГТ) 1А1.

Фармакокінетика
в особливих популяціях

Расова приналежність
та стать

Клінічно значущих
відмінностей
у фармакокінетиці
ледіпасвіру, софосбувіру
або GS-331007 на підставі
расової приналежності
не спостерігалося.
Клінічно значущих
відмінностей
у фармакокінетиці
софосбувіру або
GS-331007 на підставі
статі не спостерігалося.
AUC і Cmax ледіпасвіру
були відповідно
на 77% та 58% вищими
в жінок, ніж у
чоловіків, проте
зв’язки між статтю
пацієнта та експозицією
ледіпасвіру не
були визнані клінічно
значущими.

Пацієнти літнього
віку

Аналіз
популяційної
фармакокінетики,
проведений за
участю ВГС-інфікованих
пацієнтів, показав,
що в межах проаналізованого
вікового діапазону
(від 18 до 80 років)
вік пацієнта не
мав клінічно значущого
впливу на експозицію
ледіпасвіру, софосбувіру
або GS-331007. В клінічні
дослідження ледіпасвіру/софосбувіру
включено 235 пацієнтів
(8,6 % від загального
числа пацієнтів)
віком від 65 років.

Ниркова
недостатність

Короткий
опис впливу
ниркової
недостатності
(НН) різних
ступенів тяжкості
у пацієнта на
експозицію
компонентів
препарату
Харвоні
порівняно з відповідною
експозицією
у пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок, як
описано нижче
в тексті,
наведено в
таблиці 2.

Таблиця 2.
Вплив
ниркової
недостатності
різних
ступенів
тяжкості у
пацієнта на
експозицію (AUC)
софосбувіру,
GS-331007 і
ледіпасвіру
порівняно з відповідною
експозицією
у пацієнтів з
нормальною
функцією
нирок

ВГС-негативні
пацієнти

ВГС-інфіковані
пацієнти

Легка
НН

(рШКФ ≥ 50
та < 80 мл/

хв/1,73 м2)

Помірна
НН

(рШКФ ≥ 30
та < 50 мл/хв/

1,73 м2)

Тяжка
НН

(рШКФ

< 30 мл/хв/

1,73 м2)

ТСНН, що
вимагає
діалізу

Тяжка
НН

(рШКФ < 30 мл/хв/1,73м2)

ТСНН, що
вимагає
діалізу

Прийом
за 1 год до
діалізу

Прийом
через 1 год
після
діалізу

Софо-сбувір

У 1,6 раза↑

У 2,1 раза↑

У 2,7 раза↑

У 1,3 раза↑

У 1,6 раза↑

У ~2 рази↑

У 1,9 раза↑

GS‑331007

У 1,6 раза↑

У 1,9 раза↑

У 5,5 раза↑

У ≥ 10 разів↑

У ≥ 20 разів↑

У ~6 разів↑

У 23 рази↑

Леді-пасвір

-

-

↔

-

-

-

У 1,6 раза↑

↔ Відсутність
клінічно
значущих
змін в експозиції
ледіпасвіру.

Фармакокінетику
ледіпасвіру вивчали
за умови разового
введення ледіпасвіру
у дозі 90 мг ВГС-негативним
пацієнтам з гострою
нирковою недостатністю
(рШКФ < 30 мл/хв за
формулою Кокрофта – Голта,
медіана [діапазон]
CrCl 22 [17–29] мл/хв).

Фармакокінетику
софосбувіру вивчали
в ВГС-негативних
пацієнтів з легкою
(рШКФ ≥ 50 та < 80 мл/хв/1,73 м2),
помірною (рШКФ ≥ 30
та < 50 мл/хв/1,73 м2),
тяжкою нирковою
недостатністю
(рШКФ < 30 мл/хв/1,73 м2)
та пацієнтів з
ТСНН, що вимагає
гемодіалізу, після
разового введення
у дозі 400 мг, у порівнянні
з пацієнтами
з нормальною
функцією
нирок (рШКФ > 80 мл/хв/1,73 м2).
GS-331007 ефективно виводиться
під час гемодіалізу,
причому коефіцієнт
виведення складає
приблизно 53 %. Після
разового застосування
софосбувіру у
дозі 400 мг протягом
4-годинного гемодіалізу
виведено 18 % введеної
дози.

У
ВГС-інфікованих
пацієнтів із
тяжкою нирковою
недостатністю,
які
отримували
лікування
ледіпасвіром/софосбувіром
протягом
12 тижнів (n = 18),
фармакокінетика
ледіпасвіру,
софосбувіру
та GS‑331007
відповідала
фармакокінетиці,
що спостерігалась
у
ВГС-негативних
пацієнтів із
тяжкою
нирковою
недостатністю.

Фармакокінетика
ледіпасвіру,
софосбувіру
та GS‑331007
досліджувалась
у ВГС-інфікованих
пацієнтів із
ТСНН, що
вимагає діалізу,
які
отримували
лікування
ледіпасвіром/софосбувіром
(n = 94) протягом 8,
12 або 24 тижнів,
і в
порівнянні з
пацієнтами з
нормальною
функцією
нирок у дослідженнях
ледіпасвіру/софосбувіру
2/3 фази.

Печінкова недостатність

Фармакокінетику
ледіпасвіру вивчали
за умови разового
прийому ледіпасвіру
у дозі 90 мг ВГС-негативними
пацієнтами з гострою
печінковою недостатністю
(клас C за класифікацією
СРТ). Експозиція
ледіпасвіру у
плазмі крові (AUCinf)
була подібною
в пацієнтів з
гострою печінковою
недостатністю
та пацієнтів контрольної
групи з нормальною
функцією печінки.
Аналіз популяційної
фармакокінетики
у ВГС-інфікованих
пацієнтів показав,
що цироз (включно
з декомпенсованим
цирозом) не мав клінічно
значущого впливу
на дію ледіпасвіру.

Фармакокінетику
софосбувіру вивчали
після 7-денного
прийому софосбувіру
у дозі 400 мг ВГС-інфікованими
пацієнтами з помірною
та тяжкою нирковою
недостатністю
(класи В та С за
класифікацією
СРТ). У порівнянні
з пацієнтами з
нормальною
функцією печінки,
AUC0‑24 софосбувіру
була на 126% та 143% вищою
у разі помірної
та тяжкої печінкової
недостатності,
причому AUC0‑24 GS-331007
була на 18% та 9% вищою
відповідно. Аналіз
популяційної
фармакокінетики
у ВГС-інфікованих
пацієнтів показав,
що цироз (включно
з декомпенсованим
цирозом) не мав
клінічно значущого
впливу на дію
софосбувіру та
GS-331007.

Маса тіла

Маса тіла
пацієнта не демонструвала
значного впливу
на експозицію
софосбувіру, згідно
з результатами
аналізу популяційної
фармакокінетики.
Експозиція ледіпасвіру
знижується з підвищенням
маси тіла
пацієнта, проте
така залежність
не визнана клінічно
значущою.

Пацієнти дитячого
віку

Ступінь
впливу
ледіпасвіру,
софосбувіру та
GS-331007 у дітей
віком від 12 до 18 років
був
аналогічний такому
у дорослих у
дослідженнях
фази 2/3 після
застосування
ледіпасвіру/софосбувіру
(90 мг/400 мг).
Фармакокінетика
ледіпасвіру,
софосбувіру
та GS-331007 у педіатричних
пацієнтів віком
до 12 років не
встановлена
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Клінічні характеристики.

Показання.

Препарат
Харвоні
показаний
для лікування
хронічного
гепатиту С
(ХГС) у дорослих
пацієнтів та дітей
віком від 12 до 18 років (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози», «Особливості
застосування»
та
«Фармакодинаміка»).

Стосовно
генотип-специфічної
активності
вірусу
гепатиту С
(ВГС) див.
розділи «Особливості
застосування»
та
«Фармакодинаміка».

Протипоказання.

Гіперчутливість
до активних компонентів
або будь-якої
допоміжної речовини.

Сумісне застосування
із розувастатином
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Застосування
із сильними індукторами
P-глікопротеїну

Лікарські
препарати,
які є сильними
індукторами
P-глікопротеїну
(P‑gp) в
кишечнику
(карбамазепін,
фенобарбітал,
фенітоїн,
рифампіцин,
рифабутин і препарати
звіробою). Супутнє
застосування
значно
знизить концентрацію
ледіпасвіру і
софосбувіру
в плазмі
крові та може
призвести до зниження
ефективності
препарату Харвоні
(див.
розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Особливі
заходи
безпеки.

Будь-який
невикористаний
лікарський
засіб або
відходи слід
утилізувати
відповідно
до місцевих
вимог.

Цей
лікарський
засіб може
становити
небезпеку
для
навколишнього
середовища.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Оскільки до
складу препарату
Харвоні входить
ледіпасвір та
софосбувір, будь-які
види взаємодії,
встановлені для
цих компонентів,
можуть виникати
у разі лікування
препаратом Харвоні.

Здатність Харвоні
впливати на дію
інших лікарських
засобів

Ледіпасвір in
vitro виступає інгібітором
переносника лікарських
засобів P‑gp та білка,
що визначає резистентність
до раку молочної
залози (BCRP), і може
посилювати поглинання
у кишечнику одночасно
застосовуваних
субстратів цих
переносників.

Здатність інших
препаратів впливати
на дію Харвоні

Ледіпасвір та
софосбувір є субстратами
переносників
лікарських засобів
P‑gp та BCRP, на відміну
від GS-331007.

Препарати, які
є сильними індукторами
P‑gp (карбамазепін,
фенобарбітал,
фенітоїн,
рифампіцин,
рифабутин і
препарати
звіробою), можуть
значно знизити
концентрації
ледіпасвіру та
софосбувіру
у плазмі
крові, відповідно,
знизити терапевтичну
ефективність
ледіпасвіру/софосбувіру.
Тому їх застосування
з препаратом Харвоні
протипоказане (див. розділ
«Протипоказання»).
Лікарські засоби,
які є помірними
індукторами P‑gp  в
кишечнику
(наприклад окскарбазепін),
можуть
знижувати
концентрацію
ледіпасвіру
та
софосбувіру
у плазмі
крові, що
призводить
до зниження
терапевтичного
ефекту препарату
Харвоні. Супутнє
застосування
таких
лікарських засобів
разом з
препаратом
Харвоні не
рекомендується
(див. розділ «Особливості
застосування»). Супутнє
застосування
з лікарськими
засобами, які
інгібують P-gp та/або
BCRP, може призвести
до підвищення
концентрації
ледіпасвіру та
софосбувіру без
підвищення концентрації
GS-331007 у плазмі крові;
супутнє застосування
препарату Харвоні
з інгібіторами
P‑gp та/або BCRP не виключене.
Клінічно значущі
види медикаментозної
взаємодії з ледіпасвіром/софосбувіром,
опосередковані
ферментами CYP450 або
UGT1A1, малоймовірні.

Пацієнти,
що отримують
антагоністи
вітаміну К

Через те,
що функція
печінки може
змінитись
під час
лікування
препаратом
Харвоні, для
таких
пацієнтів
рекомендується
вести частий
моніторинг
значень міжнародного
нормалізованого
відношення
(МНВ).

Вплив
лікування
противірусними
препаратами
прямої дії на
препарати, що
метаболізуються
в печінці

На
фармакокінетику
препаратів,
які метаболізуються
в печінці
(наприклад,
імунодепресивні
засоби, такі як
інгібітори
кальциневрину),
можуть
впливати
зміни функції
печінки під
час
лікування
противірусними
препаратами
прямої дії,
пов’язані із
кліренсом
вірусу ВГС.

Взаємодія між
препаратом Харвоні
та іншими лікарськими
засобами

В
таблиці 3 наведено
перелік встановлених
або можливих клінічно
значущих взаємодій
між препаратами
(де 90% довірчий інтервал
[ДІ] межі середнього
геометричного
[МСГ] відношення
знаходився в межах
«↔», збільшувався
«↑» або зменшувався
«↓» відносно попередньо
встановлених
меж еквівалентності).
Описані види медикаментозної
взаємодії базуються
на дослідженнях,
проведених з використанням
або
комбінації  ледіпасвір/софосбувір,
або ледіпасвіру
та софосбувіру
як незалежних
лікарських засобів,
або являють собою
види медикаментозної
взаємодії, можливі
у разі
застосування
ледіпасвіру/софосбувіру.
Дані у таблиці
3 не є вичерпними.

Таблиця 3.
Взаємодія між
препаратом Харвоні
та іншими лікарськими
засобами

Лікарські
засоби за терапевтичним
впливом

Вплив
на рівні препарату. Середнє відношення
(90% ДІ) для AUC, Cmax, Cmina,
b

Рекомендації
стосовно сумісного
застосування
з препаратом
Харвоні

ЗАСОБИ ДЛЯ ЗНИЖЕННЯ
КИСЛОТНОСТІ

Антациди

Наприклад
гідроксид алюмінію
або магнію; карбонат
кальцію

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↓ ледіпасвір

↔ софосбувір

↔ GS‑331007

(підвищення
рН шлункового
соку)

Розчинність
ледіпасвіру
знижується з
підвищенням
рН. Передбачається,
що лікарські
препарати, які
знижують рН шлункового
соку, призводять
до зниження концентрації
ледіпасвіру.

Рекомендується
приймати антациди
та Харвоні окремо,
інтервал між
прийомами повинен
становити 4 години.

Антагоністи H2‑рецепторів

Фамотидин

(разовий
прийом 40 мг)/ ледіпасвір
(разовий прийом
90 мг)c/ софосбувір
(разовий прийом
400 мг)c, d

Одночасний
прийом фамотидину
та Харвоніd

Циметидинe

Низатидинe

Ранітидинe

Ледіпасвір

↓ Cmax 0,80 (0,69, 0,93)

↔ AUC 0,89 (0,76, 1,06)

Софосбувір

↑ Cmax 1,15 (0,88, 1,50)

↔ AUC 1,11 (1,00, 1,24)

GS-331007

↔ Cmax 1,06 (0,97, 1,14)

↔ AUC 1,06 (1,02, 1,11)

(підвищення
рН шлункового
соку)

Антагоністи
H2‑рецепторів
можна застосовувати
одночасно або
незалежно від
препарату Харвоні
у дозах, які не
перевищують
порівнянні з
40 мг фамотидину
при прийомі двічі
на добу.

Фамотидин

(разовий
прийом 40 мг)/ ледіпасвір
(разовий прийом
90 мг)c/ софосбувір
(разовий прийом
400 мг)c, d

Прийом фамотидину
за 12 годин до прийому
Харвоніd

Ледіпасвір

↓ Cmax 0,83 (0,69, 1,00)

↔ AUC 0,98 (0,80, 1,20)

Софосбувір

↔ Cmax 1,00 (0,76, 1,32)

↔ AUC 0,95 (0,82, 1,10)

GS-331007

↔ Cmax 1,13 (1,07, 1,20)

↔ AUC 1,06 (1,01, 1,12)

(підвищення
рН шлункового
соку)

Інгібітори
протонної
помпи

Омепразол

(20 мг 1 раз на
добу)/ ледіпасвір
(90 мг разовий прийом)c/
софосбувір (400 мг
разовий прийом)c

Омепразол
за одночасного
прийому з препаратом
Харвоні

Ланзопразолe

Рабепразолe

Пантопразолe

Езомепразолe

Ледіпасвір

↓ Cmax 0,89 (0,61, 1,30)

↓ AUC 0,96 (0,66, 1,39)

Софосбувір

↔ Cmax 1,12 (0,88, 1,42)

↔ AUC 1,00 (0,80, 1,25)

GS-331007

↔ Cmax 1,14 (1,01, 1,29)

↔ AUC 1,03 (0,96, 1,12)

(підвищення
рН шлункового
соку)

Інгібітори
протонної помпи
у дозах, порівнянних
з 20 мг омепразолу,
можна приймати
разом з препаратом
Харвоні. Інгібітори
протонної помпи
не слід приймати
до прийому Харвоні.

ПРОТИАРИТМІЧНІ
ЗАСОБИ

Аміодарон

Вплив
на
концентрації
аміодарону,
софосбувіру
та
ледіпасвіру
невідомий.

Одночасне
застосування
аміодарону із
препаратами,
що містять
софосбувір,
може призвести
до
серйозної
симптоматичної
брадикардії.

Призначати
лише за відсутності
альтернатив.
У разі
застосування
цього лікарського
засобу разом
з Харвоні рекомендований
безперервний
моніторинг (див.
розділи «Особливості
застосування»
та «Побічні реакції»).

Дигоксин

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↑ дигоксин

↔ ледіпасвір

↔ софосбувір

↔ GS-331007

(інгібування
P‑gp)

Одночасне
застосування
препарату Харвоні
з дигоксином
може призвести
до підвищення
концентрації
дигоксину. У разі
одночасного
застосування
з препаратом
Харвоні слід
бути обережними
та вести моніторинг
терапевтичних
концентрацій
дигоксину.

АНТИКОАГУЛЯНТИ

Дабігатрану
етексилат

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↑ дабігатран

↔ ледіпасвір

↔ софосбувір

↔ GS-331007

(інгібування
P‑gp)

У разі одночасного
застосування
дабігатрану
етексилату з
препаратом Харвоні
рекомендований
клінічний моніторинг,
контроль ознак
кровотечі та
анемії. Коагулограма
дає змогу виявити
пацієнтів групи
підвищеного
ризику кровотечі
через підвищення
експозиції дабігатрану.

Антагоністи
вітаміну К

Взаємодія
не вивчена.

Рекомендується
вести
моніторинг стосовно
всіх
антагоністів
вітаміну К, оскільки
функція
печінки
змінюється
під час
лікування
препаратом
Харвоні.

ПРОТИСУДОМНІ
ЗАСОБИ

Фенобарбітал

Фенітоїн

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↓ ледіпасвір

↓ софосбувір

↔ GS-331007

(індукція
P‑gp)

Застосування
Харвоні з
фенобарбіталом
і фенітоїном
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Карбамазепін

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↓
ледіпасвір

Фактично:

софосбувір

↓ Cmax
0,52 (0,43, 0,62)

↓ AUC 0,52
(0,46, 0,59)

Cmin
(НЗ)

GS 331007

↔ Cmax
1,04 (0,97, 1,11)

↔ AUC 0,99
(0,94, 1,04)

Cmin
(НЗ)

(індукція
P‑gp)

Застосування
препарату
Харвоні з
карбамазепіном
протипоказане
(див.
розділ «Протипоказання»).

Окскарбазепін

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↓ ледіпасвір

↓ софосбувір

↔GS-331007

(індукція
P‑gp)

Одночасне
застосування
препарату Харвоні
та окскарбазепіну
може призвести
до зниження концентрації
ледіпасвіру
та софосбувіру,
що є причиною
зниження терапевтичної
ефективності
Харвоні. Таке
одночасне
застосування
не рекомендується
(див. розділ «Особливості
застосування»).

ПРОТИМІКОБАКТЕРІЙНІ
ЗАСОБИ

Рифампіцин
(600 мг 1 раз на
добу)/
ледіпасвір (90 мг
разовий
прийом)d

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

Рифампіцин

↔ Cmax

↔ AUC

↔ Cmin

Фактично:

Ледіпасвір

↓ Cmax 0,65 (0,56, 0,76)

↓ AUC 0,41 (0,36, 0,48)

(індукція
P‑gp)

Застосування
препарату Харвоні
з
рифампіцином
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Рифампіцин
(600 мг 1 раз на
добу)/
софосбувір (400 мг
разовий
прийом)d

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

Рифампіцин

↔ Cmax

↔ AUC

↔ Cmin

Фактично:

Софосбувір

↓ Cmax 0,23 (0,19, 0,29)

↓ AUC 0,28 (0,24, 0,32)

GS-331007

↔ Cmax 1,23 (1,14, 1,34)

↔ AUC 0,95 (0,88, 1,03)

(індукція
P‑gp)

Рифабутин

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↓
ледіпасвір

Фактично:

софосбувір

↓ Cmax 0,64 (0,53, 0,77)

↓ AUC 0,76 (0,63, 0,91)

Cmin (НЗ)

GS 331007

↔ Cmax 1,15 (1,03, 1,27)

↔ AUC 1,03 (0,95, 1,12)

Cmin (НЗ)

(індукція
P‑gp)

Застосування
препарату
Харвоні з
рифабутином
протипоказане
(див.
розділ «Протипоказання»).

Рифапентин

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↓
ледіпасвір

↓ софосбувір

↔ GS-331007

(індукція
P‑gp)

Одночасне
застосування
препарату
Харвоні та
рифабутину
або
рифапентину
може
призвести
до зниження концентрації
ледіпасвіру
та
софосбувіру,
що може
стати
причиною
зниження
терапевтичної
ефективності
Харвоні.
Таке одночасне
застосування
не
рекомендується.

СЕДАТИВНІ/СНОДІЙНІ
ЗАСОБИ

Мідазолам
(разовий
прийом 2,5 мг)/ ледіпасвір
(разовий
прийом 90 мг)

Ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)

Фактично:

Мідазолам

↔ Cmax 1,07
(1,00, 1,14)

↔ AUC 0,99 (0,95, 1,04)

(інгібування
CYP3A)

Мідазолам

↔ Cmax 0,95
(0,87, 1,04)

↔ AUC 0,89 (0,84, 0,95)

(індукція
CYP3A)

Прогнозується:

↔ Софосбувір

↔ GS-331007

Корекція
дози лікарського
засобу Харвоні
або мідазоламу не
потрібна.

ПРОТИВІРУСНІ
ЗАСОБИ ДЛЯ
ЛІКУВАННЯ
ВІЛ: ІНГІБІТОРИ
ЗВОРОТНОЇ
ТРАНСКРИПТАЗИ

Ефавіренц/емтрици-табін/тенофовіру
дизопроксилу
фумарат

(600 мг/
200 мг/ 300 мг/
1 раз на добу)/
ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)c/
софосбувір
(400 мг 1 раз на
добу)c, d

Ефавіренц

↔ Cmax 0,87 (0,79, 0,97)

↔ AUC 0,90 (0,84, 0,96)

↔ Cmin 0,91 (0,83, 0,99)

Емтрицитабін

↔ Cmax 1,08 (0,97, 1,21)

↔ AUC 1,05 (0,98, 1,11)

↔ Cmin 1,04 (0,98, 1,11)

Тенофовір

↑ Cmax 1,79 (1,56, 2,04)

↑ AUC 1,98 (1,77, 2,23)

↑ Cmin 2,63 (2,32, 2,97)

Ледіпасвір

↓ Cmax 0,66 (0,59, 0,75)

↓ AUC 0,66 (0,59, 0,75)

↓ Cmin 0,66 (0,57, 0,76)

Софосбувір

↔ Cmax 1,03 (0,87, 1,23)

↔ AUC 0,94 (0,81, 1,10)

GS-331007

↔ Cmax 0,86 (0,76, 0,96)

↔ AUC 0,90 (0,83, 0,97)

↔ Cmin 1,07 (1,02, 1,13)

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
ефавіренцу/емтрицитабіну/
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату не
потрібна.

Емтрицитабін/рилпі-вірин/тенофовіру
дизопроксилу
фумарат

(200 мг/ 25 мг/
300 мг 1 раз на
добу)/
ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)c/
софосбувір
(400 мг 1 раз на
добу)c, d

Емтрицитабін

↔ Cmax 1,02 (0,98, 1,06)

↔ AUC 1,05 (1,02, 1,08)

↔ Cmin 1,06 (0,97, 1,15)

Рилпівірин

↔ Cmax 0,97 (0,88, 1,07)

↔ AUC 1,02 (0,94, 1,11)

↔ Cmin 1,12 (1,03, 1,21)

Тенофовір

↔ Cmax 1,32 (1,25, 1,39)

↑ AUC 1,40 (1,31, 1,50)

↑ Cmin 1,91 (1,74, 2,10)

Ледіпасвір

↔ Cmax 1,01 (0,95, 1,07)

↔ AUC 1,08 (1,02, 1,15)

↔ Cmin 1,16 (1,08, 1,25)

Софосбувір

↔ Cmax 1,05 (0,93, 1,20)

↔ AUC 1,10 (1,01, 1,21)

GS-331007

↔ Cmax 1,06 (1,01, 1,11)

↔ AUC 1,15 (1,11, 1,19)

↔ Cmin 1,18 (1,13, 1,24)

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
емтрицитабіну/рилпівірину/
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату не
потрібна.

Абакавір/ламівудин

(600 мг/ 300 мг
1 раз на добу)/
ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)c/
софосбувір (400
мг 1 раз на
добу)c, d

Абакавір

↔ Cmax 0,92 (0,87, 0,97)

↔ AUC 0,90 (0,85, 0,94)

Ламівудин

↔ Cmax 0,93 (0,87, 1,00)

↔ AUC 0,94 (0,90, 0,98)

↔ Cmin 1,12 (1,05, 1,20)

Ледіпасвір

↔ Cmax 1,10 (1,01, 1,19)

↔ AUC 1,18 (1,10, 1,28)

↔ Cmin 1,26 (1,17, 1,36)

Софосбувір

↔ Cmax 1,08 (0,85, 1,35)

↔ AUC 1,21 (1,09, 1,35)

GS-331007

↔ Cmax 1,00 (0,94, 1,07)

↔ AUC 1,05 (1,01, 1,09)

↔ Cmin 1,08 (1,01, 1,14)

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
абакавіру/ламівудину
не потрібна.

ПРОТИВІРУСНІ
ЗАСОБИ ДЛЯ
ЛІКУВАННЯ
ВІЛ:
ІНГІБІТОРИ
ПРОТЕЇНАЗИ
ВІЛ

Атазанавір,
активований
ритонавіром

(300 мг/ 100 мг
1 раз на добу)/
ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)c/
софосбувір
(400 мг 1 раз на
добу)c, d

Атазанавір

↔ Cmax 1,07 (1,00, 1,15)

↔ AUC 1,33 (1,25, 1,42)

↑ Cmin 1,75 (1,58, 1,93)

Ледіпасвір

↑ Cmax 1,98 (1,78, 2,20)

↑ AUC 2,13 (1,89, 2,40)

↑ Cmin 2,36 (2,08, 2,67)

Софосбувір

↔ Cmax 0,96 (0,88, 1,05)

↔ AUC 1,08 (1,02, 1,15)

GS-331007

↔ Cmax 1,13 (1,08, 1,19)

↔ AUC 1,23 (1,18, 1,29)

↔ Cmin 1,28 (1,21, 1,36)

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
атазанавіру
(активованого
ритонавіром)
не потрібна.

Дані
щодо
комбінації
тенофовір/емтрицитабін
+
атазанавір/ритонавір
наведено нижче.

Атазанавір,
активований
ритонавіром
(300 мг/ 100 мг
1 раз на добу) +
емтрицитабін/
тенофовіру
дизопроксилу
фумарат (200 мг/
300 мг раз на
добу)/
ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)c/
софосбувір
(400 мг 1 раз на
добу)c, d

Одночасний
прийомf

Атазанавір

↔ Cmax 1,07 (0,99, 1,14)

↔ AUC 1,27 (1,18, 1,37)

↑ Cmin 1,63 (1,45, 1,84)

Ритонавір

↔ Cmax 0,86 (0,79, 0,93)

↔ AUC 0,97 (0,89, 1,05)

↑ Cmin 1,45 (1,27, 1,64)

Емтрицитабін

↔ Cmax 0,98 (0,94, 1,02)

↔ AUC 1,00 (0,97, 1,04)

↔ Cmin 1,04 (0,96, 1,12)

Тенофовір

↑ Cmax 1,47 (1,37, 1,58)

↔ AUC 1,35 (1,29, 1,42)

↑ Cmin 1,47 (1,38, 1,57)

Ледіпасвір

↑ Cmax 1,68 (1,54, 1,84)

↑ AUC 1,96 (1,74, 2,21)

↑ Cmin 2,18 (1,91, 2,50)

Софосбувір

↔ Cmax 1,01 (0,88, 1,15)

↔ AUC 1,11 (1,02, 1,21)

GS-331007

↔ Cmax 1,17 (1,12, 1,23)

↔ AUC 1,31 (1,25, 1,36)

↑ Cmin 1,42 (1,34, 1,49)

У разі
призначення
разом з
тенофовіру
дизопроксилу
фумаратом в
сукупності
з атазанавіром/ритонавіром
препарат
Харвоні
підвищує
концентрацію
тенофовіру.

Безпека
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату на
фоні
застосування
препарату Харвоні
та активатора
фармакокінетики
(наприклад
ритонавіру
або кобіцистату)
не вивчена.

Цю
комбінацію
слід
застосовувати
з обережністю,
забезпечивши
регулярний
моніторинг
стану нирок,
якщо
альтернатива
відсутня
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Концентрації
атазанавіру
також
зростають з
ризиком
зростання
рівнів
білірубіну/виникнення
жовтяниці.
Цей ризик ще
вищий, якщо
рибавірин
застосовується
у комплексі
лікування
ВГС.

Дарунавір,
активований
ритонавіром

(800 мг/ 100 мг
1 раз на добу)/
ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)d

Дарунавір

↔ Cmax 1,02 (0,88, 1,19)

↔ AUC 0,96 (0,84, 1,11)

↔ Cmin 0,97 (0,86, 1,10)

Ледіпасвір

↑ Cmax 1,45 (1,34, 1,56)

↑ AUC 1,39 (1,28, 1,49)

↑ Cmin 1,39 (1,29, 1,51)

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
дарунавіру
(активованого
ритонавіром)
не потрібна.

Дані
щодо комбінації
тенофовір/емтрицитабін
+
дарунавір/ритонавір
наведено
нижче.

Дарунавір,
активований
ритонавіром

(800 мг/ 100 мг
1 раз на добу)/
софосбувір
(400 мг 1 раз на
добу)

Дарунавір

↔ Cmax 0,97 (0,94, 1,01)

↔ AUC 0,97 (0,94, 1,00)

↔ Cmin 0,86 (0,78, 0,96)

Софосбувір

↑ Cmax 1,45 (1,10, 1,92)

↑ AUC 1,34 (1,12, 1,59)

GS-331007

↔ Cmax 0,97 (0,90, 1,05)

↔ AUC 1,24 (1,18, 1,30)

Дарунавір,
активований
ритонавіром
(800 мг/ 100 мг
1 раз на добу) +
емтрицитабін/
тенофовіру дизопроксилу
фумарат (200 мг/
300 мг 1 раз на
добу)/
ледіпасвір (90 мг
1 раз на добу)c/
софосбувір
(400 мг 1 раз на
добу)c, d

Одночасний
прийомf

Дарунавір

↔ Cmax 1,01 (0,96, 1,06)

↔ AUC 1,04 (0,99, 1,08)

↔ Cmin 1,08 (0,98, 1,20)

Ритонавір

↔ Cmax 1,17 (1,01, 1,35)

↔ AUC 1,25 (1,15, 1,36)

↑ Cmin 1,48 (1,34, 1,63)

Емтрицитабін

↔ Cmax 1,02 (0,96, 1,08)

↔ AUC 1,04 (1,00, 1,08)

↔ Cmin 1,03 (0,97, 1,10)

Тенофовір

↑ Cmax 1,64 (1,54, 1,74)

↑ AUC 1,50 (1,42, 1,59)

↑ Cmin 1,59 (1,49, 1,70)

Ледіпасвір

↔ Cmax 1,11 (0,99, 1,24)

↔ AUC 1,12 (1,00, 1,25)

↔ Cmin 1,17 (1,04, 1,31)

Софосбувір

↓ Cmax 0,63 (0,52, 0,75)

↓ AUC 0,73 (0,65, 0,82)

GS-331007

↔ Cmax 1,10 (1,04, 1,16)

↔ AUC 1,20 (1,16, 1,24)

↔ Cmin 1,26 (1,20, 1,32)

При
застосуванні
з
дарунавіром/ритонавіром
разом з
тенофовіру
дизопроксилу
фумаратом
препарат
Харвоні
призводив
до
підвищення
концентрації
тенофовіру.

Безпека
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату на
фоні застосування
препарату
Харвоні та
активатора
фармакокінетики
(наприклад
ритонавіру
або
кобіцистату)
не вивчена.

Цю
комбінацію
слід
застосовувати
з обережністю,
забезпечивши
регулярний
моніторинг
стану нирок,
якщо
альтернативи
відсутні
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Лопінавір,
активований
ритонавіром
+ емтрицитабін/тено-фовіру
дизопроксилу
фумарат

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↑
лопінавір

↑
ритонавір

↔
емтрицитабін

↑
тенофовір

↑
ледіпасвір

↔
софосбувір

↔ GS-331007

При
застосуванні
з
лопінавіром/ритонавіром
разом з
тенофовіру
дизопроксилу
фумаратом
препарат
Харвоні
може
призвести
до підвищення
концентрації
тенофовіру.

Безпека
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату на
фоні
застосування
препарату Харвоні
та
активатора
фармакокінетики
(наприклад ритонавіру
або
кобіцистату)
не вивчена.

Цю
комбінацію
слід
застосовувати
з обережністю,
забезпечивши
регулярний
моніторинг
стану нирок,
якщо
альтернативи
відсутні (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Типранавір,
активований
ритонавіром

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↓
ледіпасвір

↓
софосбувір

↔ GS-331007

(індукція
P‑gp)

Одночасне
застосування
препарату
Харвоні та
типранавіру
(активованого
ритонавіром)
може призвести
до зниження
концентрації
ледіпасвіру,
що може
стати
причиною
зниження терапевтичної
ефективності
Харвоні.
Одночасне
застосування
не
рекомендується.

ПРОТИВІРУСНІ
ЗАСОБИ ДЛЯ
ЛІКУВАННЯ
ВІЛ: ІНГІБІТОРИ
ИНТЕГРАЗИ

Ралтегравір

(400 мг
двічі на
добу)/ ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)d

Ралтегравір

↓ Cmax 0,82 (0,66, 1,02)

↔ AUC 0,85 (0,70, 1,02)

↑ Cmin 1,15 (0,90, 1,46)

Ледіпасвір

↔ Cmax 0,92 (0,85, 1,00)

↔ AUC 0,91 (0,84, 1,00)

↔ Cmin 0,89 (0,81, 0,98)

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
ралтегравіру
не потрібна.

Ралтегравір

(400 мг
двічі на
добу)/
софосбувір
(400 мг 1 раз на добу)d

Ралтегравір

↓ Cmax 0,57 (0,44, 0,75)

↓ AUC 0,73 (0,59, 0,91)

↔ Cmin 0,95 (0,81, 1,12)

Софосбувір

↔ Cmax 0,87 (0,71, 1,08)

↔ AUC 0,95 (0,82, 1,09)

GS-331007

↔ Cmax 1,09 (0,99, 1,19)

↔ AUC 1,02 (0,97, 1,08)

Елвітегравір/кобіци-стат/емтрицитабін/

тенофовіру
дизопроксилу
фумарат

(150 мг/
150 мг/ 200 мг/ 300 мг
1 раз на добу)/
ледіпасвір (90 мг
1 раз на добу)c/
софосбувір
(400 мг 1 раз на
добу)c

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↔
емтрицитабін

↑
тенофовір

Фактично:

Елвітегравір

↔ Cmax 0,88 (0,82, 0,95)

↔ AUC 1,02 (0,95, 1,09)

↑ Cmin 1,36 (1,23, 1,49)

Кобіцистат

↔ Cmax 1,25 (1,18, 1,32)

↑ AUC 1,59 (1,49, 1,70)

↑ Cmin 4,25 (3,47, 5,22)

Ледіпасвір

↑ Cmax 1,63 (1,51, 1,75)

↑ AUC 1,78 (1,64, 1,94)

↑ Cmin 1,91 (1,76, 2,08)

Софосбувір

↑ Cmax 1,33 (1,14, 1,56)

↑ AUC 1,36 (1,21, 1,52)

GS-331007

↑ Cmax 1,33 (1,22, 1,44)

↑ AUC 1,44 (1,41, 1,48)

↑ Cmin 1,53 (1,47, 1,59)

Препарат
Харвоні у
разі
одночасного
застосування
з елвітегравіром/кобіцистатом/емтрици-табіном/тенофовіру
дизопроксилу
фумаратом
може
призвести
до
підвищення
концентрації
тенофовіру.

Безпека
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату на
фоні
застосування
препарату Харвоні
та активатора
фармакокінетики
(наприклад
ритонавіру
або
кобіцистату)
не вивчена.

Цю
комбінацію
слід
застосовувати
з обережністю,
забезпечивши
регулярний
моніторинг
стану нирок,
якщо
альтернативи
відсутні
(див. розділ «Особливості
застосування»).

Долутегравір

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↔
долутегравір

↔
ледіпасвір

↔
софосбувір

↔ GS-331007

Корекція
дози не
потрібна.

РОСЛИННІ
ДОБАВКИ

Звіробій

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↓
ледіпасвір

↓
софосбувір

↔GS-331007

(індукція P‑gp)

Застосування
препарату
Харвоні із
препаратами
звіробою
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

ІНГІБІТОРИ
РЕДУКТАЗИ
ГМГ-КоА

Розувастатинg

↑
розувастатин

(інгібування
переносників
лікарських
препаратів OATP
та BCRP)

Одночасне
застосування
препарату
Харвоні та
розувастатину
може
спричинити
суттєве
підвищення
концентрації
розувастатину
(збільшення AUC
у декілька
разів), що
призведе до
підвищення
ризику
міопатії, у
тому числі
рабдоміолізу.

Одночасне
застосування
препарату
Харвоні з
розувастатином
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Правастатинg

↑ правастатин

Одночасне
застосування
препарату
Харвоні з
правастатином
може
спричинити
суттєве
підвищення
концентрації
правастатину,
що призведе
до
підвищення
ризику
міопатії.
Таким
пацієнтам
рекомендований
клінічний
та
біохімічний
контроль;
може
виникнути
необхідність
у корекції
дози (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Інші
статини

Прогнозується:

↑
статини

Не
можна
виключати
вірогідність
взаємодії з
іншими
інгібіторами
редуктази ГМГ-КоА.
При
одночасному
застосуванні
з препаратом
Харвоні
рекомендоване
зниження
дози
статинів та
ретельний
моніторинг
щодо
небажаних
реакцій на
статини (див.
розділ «Особливості
застосування»).

НАРКОТИЧНІ
АНАЛЬГЕТИКИ

Метадон

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↔
ледіпасвір

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
метадону не
потрібна.

Метадон

(Метадон
як
підтримуюча
терапія [від 30
до 130 мг/добу])/
софосбувір
(400 мг 1 раз на
добу)d

R‑метадон

↔ Cmax 0,99 (0,85, 1,16)

↔ AUC 1,01 (0,85, 1,21)

↔ Cmin 0,94 (0,77, 1,14)

S‑метадон

↔ Cmax 0,95 (0,79, 1,13)

↔ AUC 0,95 (0,77, 1,17)

↔ Cmin 0,95 (0,74, 1,22)

Софосбувір

↓ Cmax 0,95 (0,68, 1,33)

↑ AUC 1,30 (1,00, 1,69)

GS‑331007

↓ Cmax 0,73 (0,65, 0,83)

↔ AUC 1,04 (0,89, 1,22)

ІМУНОСУПРЕСАНТИ

Циклоспоринg

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↑
ледіпасвір

↔
циклоспорин

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
циклоспорину
на початку
спільного
застосування
не потрібна.
Протягом
спільного
застосування
може бути
потрібний
ретельний
моніторинг
і
потенційно
– корекція
дози
циклоспорину.

Циклоспорин

(600 мг
разовий
прийом)/
софосбувір
(400 мг разовий
прийом)h

Циклоспорин

↔ Cmax 1,06 (0,94, 1,18)

↔ AUC 0,98 (0,85, 1,14)

Софосбувір

↑ Cmax 2,54 (1,87, 3,45)

↑ AUC 4,53 (3,26, 6,30)

GS-331007

↓ Cmax 0,60 (0,53, 0,69)

↔ AUC 1,04 (0,90, 1,20)

Такролімус

Такролімус

Взаємодія
не вивчена.

Прогнозується:

↔
ледіпасвір

Корекція
дози
препарату
Харвоні або
такролімусу
на початку
спільного
застосування
не потрібна. Протягом
спільного
застосування
може бути
потрібний
ретельний
моніторинг
і
потенційно
– корекція
дози
такролімусу.

Такролімус

(5 мг
разовий прийом)/
софосбувір
(400 мг разовий
прийом)h

Такролімус

↓ Cmax 0,73 (0,59, 0,90)

↑ AUC 1,09 (0,84, 1,40)

Софосбувір

↓ Cmax 0,97 (0,65, 1,43)

↑ AUC 1,13 (0,81, 1,57)

GS-331007

↔ Cmax 0,97 (0,83, 1,14)

↔ AUC 1,00 (0,87, 1,13)

ПЕРОРАЛЬНІ
КОНТРАЦЕПТИВИ

Норгестимат/
етинілестрадіол
(норгестимат
0,180 мг/ 0,215 мг/
0,25 мг/
етинілестрадіол
0,025 мг)/ ледіпасвір
(90 мг 1 раз на
добу)d

Норелгестромін

↔ Cmax 1,02 (0,89, 1,16)

↔ AUC 1,03 (0,90, 1,18)

↔ Cmin 1,09 (0,91, 1,31)

Норгестрел

↔ Cmax 1,03 (0,87, 1,23)

↔ AUC 0,99 (0,82, 1,20)

↔ Cmin 1,00 (0,81, 1,23)

Етинілестрадіол

↑ Cmax 1,40 (1,18, 1,66)

↔ AUC 1,20 (1,04, 1,39)

↔ Cmin 0,98 (0,79, 1,22)

Корекція
дози
пероральних
контрацептивів
не потрібна.

Норгестимат/
етинілестрадіол
(норгестимат
0,180 мг/ 0,215 мг/
0,25 мг/
етинілестрадіол
0,025 мг)/
софосбувір
(400 мг раз на
добу)d

Норелгестромін

↔ Cmax 1,07 (0,94, 1,22)

↔ AUC 1,06 (0,92, 1,21)

↔ Cmin 1,07 (0,89, 1,28)

Норгестрел

↔ Cmax 1,18 (0,99, 1,41)

↑ AUC 1,19 (0,98, 1,45)

↑ Cmin 1,23 (1,00, 1,51)

Етинілестрадіол

↔ Cmax 1,15 (0,97, 1,36)

↔
AUC 1,09 (0,94, 1,26)

↔ Cmin 0,99 (0,80, 1,23)

a    Середнє
відношення (90% ДІ)
фармакокінетики
супутнього лікарського
засобу, призначеного
разом з досліджуваними
медичними препаратами
незалежно або
у комбінації.
Відсутність ефекту = 1,00.

b    Усі дослідження
взаємодії проведено
за участю здорових
добровольців.

c    Прийом
у вигляді препарату
Харвоні.

d    Межі відсутності
фармакокінетичної
взаємодії 70–143%.

e    Ці препарати
входять до класу
препаратів, де
неможливо прогнозувати
подібні види взаємодії.

f    Поетапний
прийом (1 раз на
12 годин) атазанавіру/ритонавіру
+ емтрицитабіну/тенофовіру
дизопроксилу
фумарату або дарунавіру/ритонавіру
+ емтрицитабіну/тенофовіру
дизопроксилу
фумарату та препарату
Харвоні дав подібні
результати.

g    Дослідження
проведено у присутності
двох інших противірусних
препаратів прямої
дії.

h    Межі біоеквівалентності/еквівалентності
80–125%.

Особливості
застосування.

Препарат
Харвоні не
слід
застосовувати
разом з
іншими
лікарськими
засобами, які
містять
софосбувір.

Генотип-специфічна
активність

Рекомендовані
для різних
генотипів
ВГС схеми
лікування
наведено у
розділі
«Спосіб застосування
та дози».
Інформацію з
генотип-специфічної
вірусологічної
та клінічної
активності
наведено у
розділі
«Фармакодинаміка».

Клінічні
дані на
користь
застосування
препарату Харвоні
для
лікування дорослих пацієнтів,
інфікованих
ВГС
генотипу 3,
обмежені
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).
Відносна
ефективність
12-тижневого
курсу лікування,
представленого
ледіпасвіром/софосбувіром
+ рибавірином,
порівняно з
24-тижневим
курсом
лікування
софосбувіром
+ рибавірином
не
досліджена. Для
усіх
пацієнтів з
генотипом 3,
що пройшли
курс терапії,
а також
хворих на
цироз печінки
пацієнтів з
генотипом 3,
які не
проходили
попередньої
терапії,
рекомендований
24-тижневий
курс
консервативного
лікування
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»). У
разі
інфекції з
генотипом 3
застосування
лікарського
засобу
Харвоні
(завжди у комбінації
з
рибавірином)
може бути
доцільним
для
пацієнтів,
які належать
до групи високого
ризику
клінічного
прогресування
захворювання
і не мають
альтернативних
варіантів
лікування.

Клінічні
дані на
користь
застосування
препарату
Харвоні для
лікування дорослих пацієнтів,
інфікованих
ВГС
генотипу 2 та
6, обмежені
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Тяжка
брадикардія
та блокада
серцевої провідності

У разі
застосування
схем
лікування, що
містять
софосбувір,
разом із
аміодароном
зареєстровано
випадки
тяжкої
брадикардії
та блокади
серцевої
провідності,
що становили
загрозу для
життя. Брадикардія
зазвичай
розвивалася
протягом
періоду від кількох
годин до
кількох днів,
але спостерігалися
й випадки
тривалішого
періоду до початку
брадикардії,
переважно до
2  тижнів після
початку
лікування
ВГС.

Аміодарон
слід
призначати
пацієнтам,
які проходять
курс лікування
препаратом
Харвоні, лише
за умови, що альтернативні
протиаритмічні
засоби лікування
погано
переносяться
або протипоказані.

Якщо
супутнє
застосування
аміодарону
буде визнано
необхідним,
рекомендовано
проводити
кардіологічний
моніторинг
пацієнтів у
стаціонарних
умовах
протягом
перших
48 годин такого
застосування,
після чого
необхідний
щоденний
амбулаторний
або
самостійний контроль
частоти
серцевих
скорочень
принаймні
протягом
перших
2 тижнів
лікування.

Через
тривалий
період
напіввиведення
аміодарону
слід
забезпечити
кардіологічний
моніторинг (як
описано вище)
стану
пацієнтів,
які припинили
курс прийому
аміодарону
протягом останніх
кількох
місяців та
розпочинають
курс прийому
препарату
Харвоні.

Усі
пацієнти, які
одночасно
приймають
або нещодавно
приймали аміодарон,
повинні
знати
симптоми
брадикардії
та блокади
серцевої
провідності
та звертатись
по медичну
допомогу
відразу після
виникнення
таких
симптомів.

Застосування
пацієнтам із
цукровим
діабетом

У
пацієнтів із
цукровим
діабетом
можливе покращення
контролю
рівня
глюкози, що
може
призвести до
симптоматичної
гіпоглікемії,
після
початку лікування
ВГС
противірусними
препаратами прямої
дії. Рівень
глюкози у
пацієнтів із
цукровим
діабетом, які
почали
отримувати лікування
противірусними
препаратами
прямої дії,
слід
ретельно
контролювати,
особливо
протягом
перших
3 місяців, і
за
необхідності
вносити
зміни у схему
прийому
протидіабетичних
препаратів.
Лікар, який
відповідає
за лікування
цукрового
діабету в
пацієнта, повинен
бути
поінформований
про початок
лікування противірусними
препаратами
прямої дії.

Супутнє
інфікування
ВГС/ВГВ
(вірус гепатиту
В)

Повідомлялося
про випадки
реактивації
вірусу
гепатиту В
(ВГВ), деякі з
них були летальними,
під час або
після
лікування
противірусними
препаратами
прямої дії.
Слід проводити
скринінг ВГВ
для всіх
пацієнтів
перед початком
лікування. У
пацієнтів із
супутнім
інфікуванням
ВГС/ВГВ є
ризик
реактивації
ВГВ, тому
вони мають
проходити
моніторинг і
отримувати
лікування
згідно з
поточними
клінічними
рекомендаціями.

Застосування
пацієнтам,
які раніше
приймали
противірусні
препарати
прямої дії
для
лікування
ВГС-інфекції

У пацієнтів,
в яких
лікування
ледіпасвіром/софосбувіром
не дало
ефекту, в
більшості випадків
спостерігається
наявність
мутацій
резистентності
NS5A, які
знижують
чутливість
до
ледіпасвіру
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).
Деякі дані
вказують, що
такі мутації
NS5A не
проявляють
себе
повторно
протягом тривалого
подальшого
спостереження.
На сьогодні
немає даних,
які б
підтвердили
ефективність
повторного
лікування з
використанням
інгібітора NS5A
для
пацієнтів, в
яких
ефективність
ледіпасвіру/софосбувіру
була
відсутня.
Аналогічно, на
сьогодні
відсутні
дані, які б
підтвердили
ефективність
застосування
інгібіторів протеїнази
NS3/4A пацієнтам, у
яких
попередній
курс терапії
з їх використанням
виявився
неефективним.
Відповідно,
такі
пацієнти
можуть бути
залежними від
інших класів
лікарських
препаратів для
усунення ВГС-інфекції.

Ниркова
недостатність

Щодо
пацієнтів із
тяжкою
нирковою
недостатністю
(розрахункова
швидкість
клубочкової
фільтрації
[рШКФ]
< 30 мл/хв/1,73 м2)
і ТСНН із
необхідністю
проведення
гемодіалізу
дані про
безпеку
обмежені. Препарат
Харвоні
можна
застосовувати
для
лікування
таких
пацієнтів
без корекції дози,
коли інші
варіанти
лікування
недоступні
(див.
розділи «Побічні
реакції»,
«Фармакодинаміка»
та «Фармакокінетика»). У
разі
застосування
препарату
Харвоні з рибавірином
пацієнтам, у
яких кліренс
креатиніну (CrCl)
< 50 мл/хв, слід
також
керуватися
інструкцією
для
медичного
застосування
рибавірину
(див. розділ
«Фармакокінетика»).

Дорослі
пацієнти
з
декомпенсованим
цирозом
печінки
та/або
пацієнти, які
очікують на
трансплантацію
печінки або
перенесли
трансплантацію
печінки

Не
вивчалася ефективність
застосування
ледіпасвіру/софосбувіру
пацієнтам,
інфікованим
ВГС генотипу 5
та генотипу 6,
з
декомпенсованим
цирозом печінки
та/або тим,
хто очікує на
трансплантацію
печінки або перенесли
трансплантацію
печінки.
Лікування
препаратом
Харвоні
потрібно проводити
з
урахуванням
співвідношення
потенційної
користі та
ризиків для
кожного окремого
пацієнта.

Застосування
з помірними
індукторами P‑gp

Лікарські
засоби, які є
помірними
індукторами P‑gp
в кишечнику
(наприклад
окскарбазепін),
можуть
знижувати
концентрацію
ледіпасвіру
та
софосбувіру
у плазмі
крові, що
призводить
до зниження
терапевтичного
ефекту
препарату
Харвоні.
Супутнє застосування
таких
лікарських
засобів із
препаратом
Харвоні не
рекомендоване
(див. розділ
«Взаємодія з іншими
лікарськими
засобами та
інші види взаємодій»).

Застосування
деяких
засобів
антиретровірусної
терапії для лікування
ВІЛ

Встановлено,
що препарат
Харвоні
призводить
до
підвищення
експозиції
тенофовіру, особливо
у разі
одночасного
застосування
з терапією
ВІЛ з
використанням
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату та
активатора фармакокінетики
(ритонавіру
або кобіцистату).
Безпека
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату на
фоні
застосування
препарату
Харвоні та
активатора
фармакокінетики
не вивчена.
Потенційні
ризики та
переваги,
пов’язані із
супутнім
застосуванням
препарату
Харвоні та
комбінованих
таблеток
елвітегравіру/
кобіцистату/емтрицитабіну/тенофовіру
дизопроксилу
фумарату у
фіксованій
дозі або тенофовіру
дизопроксилу
фумарату
разом із підсиленим
протеазним
інгібітором
ВІЛ (наприклад
атазанавіром
або
дарунавіром),
необхідно
враховувати
завжди,
особливо при лікуванні
пацієнтів з
підвищеним
ризиком
ниркової
дисфункції.
За станом пацієнтів,
які
приймають
препарат
Харвоні
разом з елвітегравіром/кобіцистатом/емтрицитабіном/
тенофовіру
дизопроксилу
фумаратом
або з тенофовіру
дизопроксилу
фумаратом та
підсиленим
інгібітором протеїнази
ВІЛ,
необхідний
контроль
щодо
виникнення небажаних
реакцій,
пов’язаних з
дією тенофовіру.
Рекомендації
з моніторингу
функцій
нирок
викладено в
інструкціях  для
медичного
застосування
тенофовіру
дизопроксилу
фумарату,
емтрицитабіну/тенофовіру
дизопроксилу
фумарату або
елвітегравіру/
кобіцистатату/емтрицитабіну/тенофовіру
дизопроксилу
фумарату.

Застосування
з
інгібіторами
редуктази ГМГ-КоА

Супутнє
застосування
препарату
Харвоні та
інгібіторів редуктази
ГМГ-КоА (статинів)
може
спричинити
суттєве
підвищення
концентрації
статинів, що
призведе до підвищеної
вірогідності
розвитку
міопатії та
рабдоміолізу
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Пацієнти
дитячого
віку

Препарат
Харвоні не
рекомендовано
призначати
дітям віком
до 12 років,
оскільки
безпека та
ефективність
для такої
популяції
пацієнтів не
встановлені.

Допоміжні
речовини

Препарат
містить
лактозу. Цей
лікарський засіб
не слід
призначати
пацієнтам з
такими спадковими
захворюваннями,
як
непереносимість
галактози, повна
лактазна
недостатність
або синдром
глюкозно-галактозної
мальабсорбції.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Жінки репродуктивного
віку / контрацепція
в чоловіків та
жінок

У разі застосування
препарату Харвоні
з рибавірином
необхідно докладати
максимальних
зусиль для попередження
вагітності пацієнток
та партнерок чоловіків-пацієнтів.
У тварин, яким
вводили рибавірин,
зареєстровано
суттєві тератогенні
та/або ембріоцидальні
ефекти. Жінки
репродуктивного
віку або їхні
партнери повинні
використовувати
ефективні методи
контрацепції
в період лікування
та після завершення
лікування згідно
з рекомендаціями,
наведеними в інструкції
для медичного
застосування
рибавірину. Для
отримання додаткової
інформації дивіться
інструкцію для
медичного застосування
рибавірину.

Вагітність

Дані стосовно
застосування
ледіпасвіру, софосбувіру
або препарату
Харвоні вагітними
жінками відсутні
або таких даних
вкрай мало (менше
300 наслідків вагітності).

В дослідженнях
на тваринах не
спостерігалося
ознак репродуктивної
токсичності. У
щурів та кролів
не відмічено суттєвого
впливу на розвиток
плода у разі
застосування
ледіпасвіру або
софосбувіру.
Не було можливості
повністю встановити
межі експозиції
софосбувіру у
щурів відносно
експозиції в людини
за рекомендованої
клінічної дози.

Як запобіжний
захід слід уникати
застосування
препарату Харвоні
під час вагітності.

Годування груддю

Невідомо, чи ледіпасвір
або софосбувір
та його метаболіти
виводяться у грудне
молоко.

Наявні дані фармакокінетики
у тварин показали,
що ледіпасвір
та метаболіти
софосбувіру наявні
у грудному молоці.

Ризик для
новонароджених/немовлят
не виключений.
Відповідно, протягом
годування груддю
препарат Харвоні
застосовувати
не слід.

Фертильність

Дані щодо
впливу препарату
Харвоні на фертильність
людини відсутні.
Результати досліджень
на тваринах не
показали негативного
впливу ледіпасвіру
або софосбувіру
на фертильність.

У разі
одночасного застосування
рибавірину та
препарату Харвоні
накладаються
протипоказання
стосовно призначення
рибавірину під
час вагітності
та годування груддю
(див. також інструкцію
для медичного
застосування рибавірину).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Харвоні
(за незалежного
застосування
або у комбінації
з рибавірином)
не виявляє негативного
впливу на здатність
керувати транспортним
засобом та працювати
з іншими механізмами.
Однак пацієнтам
слід наголосити,
що у пацієнтів,
які проходили
лікування ледіпасвіром/софосбувіром,
втомлюваність
спостерігалася
частіше, ніж у
пацієнтів,
які приймали плацебо.

Спосіб
застосування
та дози.

Призначення
препарату Харвоні
та моніторинг
його прийому повинен
здійснювати лікар,
який має досвід
лікування пацієнтів
з ХГС.

Дозування

Рекомендована
доза Харвоні становить
одну таблетку
1 раз на добу під час їди
або незалежно
від прийому
їжі (див. розділ
«Фармакокінетика»).

Таблиця 4.
Рекомендована
тривалість лікування
препаратом Харвоні
та рекомендовані
методи застосування
супутньо призначеного рибавірину
для певних підгруп
пацієнтів

Популяція
пацієнтів

(включно
з
пацієнтами,
коінфікованими
ВІЛ)

Лікування
та тривалість

Дорослі
та діти
з 12-річного
віку з ХГС генотипу
1, 4, 5 або 6

Пацієнти
без цирозу

Харвоні
протягом 12 тижнів.

-
Харвоні
протягом 8 тижнів
можна рекомендувати
для популяції
пацієнтів, інфікованих
збудником з генотипом 1,
які не проходили
лікування (див.
розділ «Фармакодинаміка»,
дослідження
ION-3).

Пацієнти
з компенсованим
цирозом

Харвоні
+ рибавіринА
протягом 12 тижнів

або

Харвоні
(без рибавірину)
протягом 24 тижнів.

-
Харвоні
(без рибавірину)
протягом 12 тижнів
можна рекомендувати
пацієнтам, які
входять до групи
низького ризику
клінічного прогресування
захворювання
та для яких визначено
подальші варіанти
терапії (див. розділ
«Особливості
застосування»).

Пацієнти
після трансплантації
печінки з цирозом
або компенсованим
цирозом

Харвоні
+ рибавіринА протягом
12 тижнів (див. розділ
«Фармакодинаміка»).

-
Харвоні
(без рибавірину)
протягом 12 тижнів
(пацієнтам без
цирозу) або 24 тижнів
(пацієнтам з цирозом)
можна рекомендувати
пацієнтам, яким
протипоказаний
рибавірин або
в яких непереносимість
рибавірину.

Пацієнти
з декомпенсованим
цирозом, незалежно
від наявності
чи відсутності
трансплантації

Харвоні
+ рибавіринВ протягом
12 тижнів (див. розділ
«Фармакодинаміка»).

-
Харвоні
(без рибавірину)
протягом 24 тижнів
можна рекомендувати
пацієнтам, яким
протипоказаний
рибавірин або
в яких непереносимість
рибавірину.

Дорослі
та діти з
12-річного
віку з ХГС
генотипу 3

Пацієнти
з компенсованим
цирозом та/або
неефективністю
попереднього
лікування

Харвоні
+ рибавіринА протягом
24 тижнів (див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Фармакодинаміка»).

A Дорослі: дозу
рибавірину визначають
відповідно
до маси тіла (< 75 кг – 1000 мг
та ≥ 75 кг – 1200 мг),
застосовують
перорально
під час їди, розділяючи
на два прийоми.
Діти: див.
таблицю 6 нижче.

B  Див.
таблицю 5
нижче
стосовно
дозування
рибавірину для
пацієнтів з декомпенсованим
цирозом.

Таблиця 5.
Рекомендації
щодо
дозування
рибавірину за
одночасного
застосування
з препаратом
Харвоні для пацієнтів
із декомпенсованим
цирозом

Стан
пацієнта

Доза
рибавірину*

Цироз
класу В за
класифікацією
Чайлда – П’ю – Туркотта
до
трансплантації

1000 мг
на добу для
пацієнтів з
масою < 75 кг
та 1200 мг для
пацієнтів з
масою ≥ 75 кг

Цироз
класу С за
класифікацією
Чайлда – П’ю – Туркотта
до
трансплантації

Цироз
класу В чи С
за
класифікацією
Чайлда – П’ю – Туркотта
після
трансплантації

Початкова
доза 600 мг, яку
можна
титрувати
максимум до
1000/1200 мг (1000 мг для
пацієнтів із
масою
< 75 кг та 1200 мг
для
пацієнтів із
масою ≥ 75 кг),
якщо вона
переноситься.
Якщо
початкова
доза
переноситься
не дуже добре,
її треба
знизити
згідно з клінічними
показаннями на
основі
рівнів
гемоглобіну

* Якщо
неможливо
досягти
більш
нормалізованої
дози
рибавірину
(за масою
тіла та функцією
нирок) у
зв’язку з непереносимістю,
необхідно
розглянути доцільність
лікування
комбінацією
Харвоні +
рибавірин
упродовж
24 тижнів для
зменшення
ризику рецидиву.

У разі застосування
у комбінації з
рибавірином дивіться
також інструкцію
для медичного
застосування
рибавірину.

Дітям
віком від 12 до 18 років
рекомендуються
нижченаведені
добові дози
рибавірину, які
потрібно
розділити на два
прийоми та
приймати з
їжею.

Таблиця 6.
Рекомендації
щодо
дозування
рибавірину за
одночасного
застосування
з препаратом
Харвоні для дітей
віком від 12 до 18 років.

Маса
тіла, кг

Доза
рибавірину*

< 47

15 мг/кг/доба

47–49

600 мг/доба

50–65

800 мг/доба

66–74

1000 мг/доба

> чи
= 75

1200 мг/доба

* Рибавірин застосовувати
перорально, розділивши
на два
прийоми під
час їди.

Корекція дози
рибавірину
для дорослих пацієнтів,
які приймають
1000–1200 мг на добу.

У разі
застосування
препарату Харвоні
у комбінації з
рибавірином та
за наявності в
пацієнта серйозної
небажаної реакції,
потенційно пов’язаної
з рибавірином,
необхідно провести
корекцію дози
рибавірину або
відмінити його
у разі необхідності,
доки небажану
реакцію не буде
усунено або доки
не зменшиться
її ступінь тяжкості.
У таблиці 7 наведено
рекомендації
з корекції дози
та відміни лікування
залежно від рівня
гемоглобіну та
кардіологічного
статусу пацієнта.

Таблиця 7. Рекомендації
щодо корекції
дози рибавірину
за одночасного
застосування
з препаратом Харвоні
для дорослих.

Лабораторні
показники

Знизити дозу
рибавірину до
600 мг/добу, якщо:

Припинити
лікування рибавірином,
якщо:

Гемоглобін у
пацієнтів за
відсутності
кардіологічної
патології

< 100 г/л

< 85 г/л

Гемоглобін
у пацієнтів за
наявності в анамнезі
стабільного
серцевого захворювання

≥ 20 г/л зниження
рівня гемоглобіну
протягом будь-якого
4-тижневого періоду
лікування

< 120 г/л,
незважаючи на
прийом у зниженій
дозі протягом
4 тижнів

Після відміни
рибавірину через
відхилення лабораторних
показників або
розвиток клінічних
проявів слід спробувати
поновити прийом
рибавірину у дозі
600 мг на добу з подальшим
підвищенням дози
до 800 мг на добу.
Не рекомендується
підвищення дози
рибавірину до
початково призначеної
(від 1000 мг до 1200 мг
на добу).

Діти
віком до 12 років

Безпека
та
ефективність
застосування
лікарського
засобу Харвоні
дітям віком до 12 років
не досліджувалися.
Даних немає.

Пропущений
прийом

Пацієнтам слід
повідомити, що
у разі блювання
протягом 5 годин
з моменту прийому
слід прийняти
наступну таблетку.
Якщо блювання
виникло через
більше ніж 5 годин
після прийому,
додатковий прийом
не потрібний (див.
розділ «Фармакодинаміка»).

Якщо
прийом пропущений
і ще не пройшло
18 годин з моменту
пропущеного прийому,
пацієнтові слід
прийняти таблетку
якомога швидше
і виконати наступний
прийом у запланований
час. Якщо з моменту
прийому пройшло
18 годин, пацієнтові
необхідно дочекатися
часу наступного
планового прийому.
Пацієнтам заборонено
приймати препарат
у подвійній дозі.

Пацієнти літнього
віку.

Корекція дози
для пацієнтів
літнього віку
не проводиться
(див. розділ «Фармакокінетика»).

Ниркова недостатність.

Корекція дози
препарату Харвоні
для пацієнтів
з легкою та помірною
нирковою недостатністю
не потрібна. Дані
про безпеку для
пацієнтів із тяжкою
нирковою недостатністю
(розрахункова
швидкість клубочкової
фільтрації [рШКФ]
< 30 мл/хв/1,73 м2) і
термінальною
стадією ниркової
недостатності
(ТСНН) з необхідністю
проведення діалізу
обмежені.

Препарат
Харвоні можна
застосовувати
таким
пацієнтам
без корекції
дози, коли
інші
варіанти
лікування
недоступні (див. розділ
«Особливості
застосування»,
«Побічні
реакції»,
«Фармакодинаміка»
та «Фармакокінетика»).

Печінкова
недостатність

Корекція
дози препарату
Харвоні для пацієнтів
з легкою, помірною
або тяжкою печінковою
недостатністю
(клас A, B або C за класифікацією
Чайлда – П’ю – Туркотта) не
потрібна (див.
розділ «Фармакокінетика»).
Безпека та ефективність
ледіпасвіру/софосбувіру
встановлені для
пацієнтів з декомпенсованим
цирозом (див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Шлях введення

Для перорального
прийому.

Пацієнтам необхідно
ковтати таблетку
цілою.
Таблетку
приймають під
час їди або незалежно
від прийому
їжі. Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою, мають
гіркий смак, тому
не рекомендується
їх розжовувати
або розкушувати
(див. розділ «Фармакокінетика»).

Діти

Безпека
та
ефективність
застосування
лікарського
засобу Харвоні
дітям віком
до 12 років не досліджувалися.
Даних
стосовно
пацієнтів
віком до 12 років
немає.

Передозування.

Найвищі
документовані
дози ледіпасвіру
та софосбувіру
становили 120 мг
двічі на добу
протягом 10 днів
та разовий прийом
у дозі 1200 мг відповідно.
У дослідженнях,
проведених за
участю здорових
добровольців,
не спостерігалося
непередбачених
ефектів при вищезазначених
рівнях доз і частота
та тяжкість небажаних
явищ були близькими
до таких у групі
плацебо. Вплив
препарату у більш
високих дозах
невідомий.

Специфічного
антидоту на випадок
передозування
препарату Харвоні
не існує. У разі
передозування
необхідний моніторинг
стану пацієнта
щодо проявів токсичності.
Лікування передозування
препаратом Харвоні
включає
загальні
підтримуючі заходи,
у тому числі моніторинг
основних функцій
життєдіяльності,
а також спостереження
за клінічним статусом
пацієнта. Ефективне
видалення ледіпасвіру
за допомогою гемодіалізу
малоймовірне,
оскільки ледіпасвір
зв’язується з
білками плазми
крові. Гемодіаліз
дає змогу ефективно
видаляти основний
метаболіт софосбувіру
у крові, GS-331007, з коефіцієнтом
видалення 53 %.

Побічні реакції.

Загальна інформація
щодо профілю безпеки
у
дорослих

Аналіз безпеки
препарату
Харвоні
переважно базується
на сукупних даних
клінічних досліджень
3 фази без
контрольної
групи за
участю 1952 пацієнтів,
які приймали препарат
Харвоні протягом
8, 12 або 24 тижнів,
включаючи 872 пацієнтів,
які приймали препарат
Харвоні у складі
комбінованої
терапії з
рибавірином.

Частка пацієнтів,
які достроково
припинили лікування
через небажані
явища, складала
0%, < 1% та 1% серед пацієнтів,
які приймали ледіпасвір/софосбувір
протягом 8, 12 та 24 тижнів
відповідно, і
< 1%, 0% та 2% серед пацієнтів,
які приймали ледіпасвір/софосбувір
+ рибавірин у складі
комбінованої
терапії протягом
8, 12 та 24 тижнів відповідно.

У клінічних дослідженнях
втомлюваність
та головний біль
частіше спостерігалися
у пацієнтів, які
приймали ледіпасвір/софосбувір,
у порівнянні
з тими, хто
приймав плацебо.
Найчастіші побічні
медикаментозні
реакції на ледіпасвір/софосбувір
+ рибавірин у
складі комбінованої
терапії відповідали
встановленому
профілю безпеки
рибавірину без
зростання частоти
або ступеня тяжкості
передбачуваних
побічних медикаментозних
реакцій.

Табличний
перелік небажаних
явищ

Небажані
реакції, що
спостерігалися
при застосуванні
Харвоні, наведено
за класами систем
органів та частотою
(див. таблицю 8).
Частота визначається
таким чином: дуже
часто (≥ 1/10), часто
(від ≥ 1/100 до < 1/10), нечасто
(від ≥ 1/1000 до < 1/100), рідко
(від ≥ 1/10000 до < 1/1000) або
дуже рідко (< 1/10000).

Таблиця 8.
Побічні медикаментозні
реакції, виявлені
в період застосування
препарату Харвоні

Частота

Побічна
реакція на препарат

Порушення з боку
нервової системи

Дуже часто

головний біль

Порушення з
боку шкіри
та підшкірних
тканин

Часто

висип

Частота
невідома

набряк
Квінке

Розлади загального
характеру

Дуже часто

втомлюваність

Дорослі
пацієнти з
декомпенсованим
цирозом
печінки
та/або
пацієнти, які
очікують на
трансплантацію
печінки або
перенесли трансплантацію
печінки

Профіль
безпеки ледіпасвіру/софосбувіру
у комбінації з
рибавірином у
разі прийому протягом
12 або 24 тижнів у
дорослих пацієнтів
з декомпенсованим
захворюванням
печінки та/або
пацієнтів після
трансплантації
печінки вивчали
у двох відкритих
дослідженнях
(SOLAR-1 та SOLAR-2). У пацієнтів
з декомпенсованим
цирозом та/або
пацієнтів після
трансплантації
печінки, які приймали
ледіпасвір/софосбувір
з рибавірином,
не виявлено нових
побічних медикаментозних
реакцій. Хоча
небажані явища,
у тому числі серйозні
небажані явища,
у цьому дослідженні
виявлялися частіше,
ніж у дослідженнях,
в яких не брали
участі пацієнти
з декомпенсацією
та/або пацієнти
в період після
трансплантації
печінки, наявні
небажані явища
були передбачувані
як клінічні наслідки
запущеного захворювання
печінки та/або
трансплантації
або відповідали
встановленому
профілю безпеки
рибавірину.

Зниження
рівня гемоглобіну
до < 100 г/л та < 85 г/л
протягом лікування
спостерігалося
в 39% та 13% пацієнтів,
які приймали ледіпасвір/софосбувір
з рибавірином
відповідно. Рибавірин
було відмінено
15% пацієнтів. 7% реципієнтам
печінкового трансплантата
замінено імуносупресивні
засоби.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок

18 пацієнтів
із генотипом
1 CHC і тяжкою
нирковою
недостатністю
протягом
12 тижнів
приймали
ледіпасвір/софосбувір
у відкритому
дослідженні
(дослідження 0154).
Обмежені дані
про клінічну
безпеку демонструють,
що частота небажаних
явищ не була
явно
підвищеною
порівняно з
очікуваною в пацієнтів
із тяжкою
нирковою
недостатністю.

Безпеку
препарату
Харвоні
оцінювали в
12-тижневому
неконтрольованому
дослідженні
за участю
95 пацієнтів
із ТСНН, що
вимагає
діалізу (дослідження 4063).
За цих умов
експозиція
метаболіту
софосбувіру
GS-331007 була
збільшена у
20 разів, що
перевищує
рівні, за
яких
спостерігалися
побічні реакції
в доклінічних
дослідженнях.
Обмежені
дані про
клінічну
безпеку
демонструють,
що частота небажаних
явищ і
летальних випадків
не була явно
підвищеною
порівняно з
очікуваною в пацієнтів
із ТСНН.

Пацієнти
дитячого віку

Профіль
безпеки
лікарського
засобу Харвоні
для дітей
віком від 12 до
18 років вивчали
у відкритому клінічному
дослідженні фази 2
(дослідження 1116),
що включало
100 пацієнтів,
інфікованих
ВГС генотипу 1,
які
отримували ледіпасвір/софосбувір
упродовж
12 тижнів.
Небажані
реакції, що
спостерігалися,
відповідали
реакціям у
клінічних
дослідженнях
ледіпасвіру/софосбувіру
за участю дорослих
(див. таблицю 8).

Опис окремих
побічних реакцій

Серцева
аритмія

Випадки
тяжкої брадикардії
та блокади серцевої
провідності спостерігалися
у разі застосування
препарату Харвоні
з аміодароном
та/або іншими
препаратами, які
знижують частоту
серцевих скорочень
(див. розділи «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій» та «Особливості
застосування»).

Порушення
з боку шкіри

Частота
невідома:
синдром
Стівенса – Джонсона.

Повідомлення
про підозрювані
небажані реакції

Повідомлення
про підозрювані
небажані реакції
після реєстрації
лікарського засобу
мають велике значення.
Вони дають
змогу продовжувати
моніторинг співвідношення
користь/ризик
застосування
лікарського засобу.
Працівників системи
охорони здоров’я
просять повідомляти
про будь-які підозрювані
небажані реакції
за допомогою державної
системи інформування.

Термін придатності.

3 роки.

Умови зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 30 °С.

Зберігати
в недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Білий
флакон із
поліетилену
високої щільності
(ПЕВЩ) та
поліпропіленовою
(ПП) кришкою
для захисту
від дітей,
закритий
алюмінієвою
фольгою.
Кожен флакон
містить 28
таблеток,
вкритих
плівковою оболонкою,
з осушувачем
із силікагелю
і
поліестерною
котушкою. По 1
флакону в
картонній
коробці.

Категорія
відпуску.

За
рецептом.

Виробник.

Гілеад
Сайєнсиз
Айеленд ЮС / Gilead
Sciences Ireland UC.

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця
провадження
діяльності.

ІДА
Бізнес і
Технолоджі
Парк,
Каррігтохілл,
Ко. Корк, Ірландія
/

IDA Business and Technology Park,
Carrigtohill, Co. Cork, Ireland.

Заявник.

Гілеад
Сайєнсиз,
Інк. / Gilead Sciences, Inc.

Місцезнаходження
заявника.

333
Лайксайд
Драйв, Фостер
Сіті,
Каліфорнія, США
/

333 Lakeside Drive,
Foster City, California, USA.