ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ТАДАЛАФІЛ

(TADALAFIL)

Склад:

діюча
речовина: тадалафіл;

1 таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
містить тадалафілу 10
мг (mg) або 20 мг (mg);

допоміжні
речовини: лактози
моногідрат,
натрію
кроскармелоза,
целюлоза
мікрокристалічна
РН102, гідроксипропілцелюлоза,
натрію
лаурилсульфат,
магнію
стеарат,
суміш для
плівкової
оболонки 03К12429:
гіпромелоза 6mPas,
титану
діоксид (Е 171),
тальк,
триацетин,
заліза оксид
жовтий (Е 172).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

10 мг: таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, від
блідо-жовтого
до жовтого кольору,
круглої
форми, двоопуклі,
з тисненням “45” з одного
боку та
гладкі з
іншого.

20 мг: таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
від блідо-жовтого
до жовтого
кольору,
круглої
форми, двоопуклі,
з тисненням “47” з одного
боку та
гладкі з
іншого.

Фармакотерапевтична
група. Засоби
для
лікування
порушень
ерекції. Код
АТХ G04B E08.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм
дії.

Тадалафіл є
селективним
оборотним
інгібітором
циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) —
специфічної
фосфодіестерази
типу 5 (ФДЕ 5). Коли
сексуальна
стимуляція
спричиняє локальне
вивільнення
оксиду азоту,
інгібування
ФДЕ 5
тадалафілом
продукує
підвищені рівні
цГМФ у
печеристому
тілі. Це спричиняє
релаксацію
гладких
м’язів і
приплив
крові до
тканин
статевого
члена,
створюючи
тим самим
ерекцію.
Тадалафіл не
діє без сексуальної
стимуляції.

Ефект
інгібування
концентрації
цГМФ у печеристому
тілі також
спостерігається
у гладких
м’язах
простати,
сечовому
міхурі та їх
судинах, що
переносять
кров до
вищевказаних
органів.
Судинна
релаксація,
яка при цьому
виникає,
підвищує
перфузію
крові і може
бути
причиною
зменшення
симптомів доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози. Ці
судинні
ефекти
можуть бути
доповнені
інгібуванням
активності
аферентних
нервів
сечового
міхура та
релаксацією
гладких
м’язів
простати і
сечового
міхура.

Фармакодинамічні
ефекти.

Дослідження in
vitro показали,
що тадалафіл
є
селективним
інгібітором
ФДЕ 5. ФДЕ 5 —
фермент, який
був
знайдений у
гладких м’язах
печеристого
тіла,
судинних і
вісцеральних
гладких
м’язах,
скелетних
м’язах, тромбоцитах,
нирках,
легенях і
мозочку.
Вплив тадалафілу
на ФДЕ 5
сильніший,
ніж на інші
фосфодіестерази.
Дія
тадалафілу
на ФДЕ 5 у 10 000 разів
перевищує
його вплив на
ферменти ФДЕ
1, ФДЕ 2, ФДЕ 4 і
ФДЕ 7, що є
наявними у
серці, мозку,
судинах,
печінці,
лейкоцитах,
скелетній
мускулатурі
та інших органах.
Тадалафіл у
10 000  разів
потужніший
щодо ФДЕ 5
порівняно із
ФДЕ 3, що є
ферментом, присутнім
у серці та
кровоносних
судинах. Ця
селективність
щодо ФДЕ 5
порівняно із
ФДЕ 3 важлива,
оскільки ФДЕ
3 є ферментом,
який
відіграє певну
роль у
скороченні
серцевого
м’яза. Крім
того,
тадалафіл
приблизно у 700
разів потужніший
щодо ФДЕ 5
порівняно із
ФДЕ 6, що є ферментом,
наявним у
сітківці і
відповідальним
за
фототрансдукцію.
Тадалафіл
також у 10 000
разів
потужніший
щодо ФДЕ 5
порівняно із
ФДЕ 7, ФДЕ 8, ФДЕ 9
і ФДЕ 10.

Клінічна ефективність
та безпека.

Три
клінічні
дослідження
були
проведені за
участю 1054
пацієнтів з
метою
виявлення періоду
початку
ефекту
тадалафілу,
який продемонстрував
статистично
значуще
покращення
еректильної
функції, а
також дієвість
протягом 36
годин та
виявлення
ефекту вже
через 16
хвилин після
прийому дози
в порівнянні
із плацебо. Дія
тадалафілу, введеного
здоровим
добровольцям,
не відрізнялася
істотно від
плацебо за
показниками
систолічного
та діастолічного
артеріального
тиску у положенні
пацієнта
лежачи
(середнє
максимальне
зниження 1,6/0,8 мм
рт. ст.
відповідно),
систолічного
та
діастолічного
артеріального
тиску у положенні
пацієнта
стоячи
(середнє
максимальне
зниження 0,2/4,6 мм
рт. ст.
відповідно) і
частоти
серцевих
скорочень.

У ході
дослідження
впливу
тадалафілу
на зір з
використанням
тесту оцінки
кольорового
сприйняття
Farnsworth-Munsell 100 Hue було
встановлено,
що тадалафіл
не погіршує
розпізнавання
кольорів
(синій/зелений).
Отримані
дані клінічного
дослідження
підтверджують
низьку спорідненість
тадалафілу
щодо ФДЕ 6
порівняно з
ФДЕ 5. У ході
всіх
клінічних
досліджень рідко
(< 0,1 %)
повідомлялося
про зміни в
розпізнаванні
кольорів.

Було
проведено
три
клінічних
дослідження
за участю
чоловіків
для оцінки
потенційного
впливу на
сперматогенез
тадалафілу в
дозі 10 мг (одне
дослідження
тривалістю 6
місяців) та в
дозі 20 мг (одне
дослідження
тривалістю 6
місяців і
одне —
тривалістю 9
місяців) при
частоті
прийому 1
раз/добу. У
ході двох із
трьох
досліджень
спостерігалося
клінічно
незначуще
зниження
кількості та
концентрації
сперми,
асоційоване
з прийомом тадалафілу.
Ці ефекти не
були
пов’язані із змінами
інших
характеристик,
таких як рухливість
сперматозоїдів,
морфологія
та рівень фолікулостимулювального
гормону в
крові.

Дія
тадалафілу у
дозах від 2 мг
до 100 мг
оцінювалася
у ході 16
клінічних
досліджень
за участі 3250 пацієнтів,
які включали
пацієнтів із
ерекильною
дисфункцією
різної
тяжкості
(помірна,
середньої
тяжкості,
значна),
різної етіології,
пацієнтів
різного віку
(від 21 до 86 років)
та різних
етнічних
груп. У
більшості
пацієнтів
еректильна
дисфункція
спостерігалася
протягом не
менше ніж
одного року.
У ході
первинних
досліджень
ефективності
коефіцієнт
покращення
стану
становив 81 % у
одній групі
порівняно з 35 %
у групі
плацебо. Крім
того, у
пацієнтів із
еректильною
дисфункцією
різних
ступенів тяжкості
спостерігалося
покращення
стану під час
прийому
тадалафілу
(коефіцієнт
успішних
спроб
становив 86 %, 83 %
та 72 % у
пацієнтів із
еректильною
дисфункцією
помірної,
середньої та
значної
тяжкості
відповідно
порівняно з 45 %,
42 % та 19 % у групі
плацебо). У
ході
первинних
досліджень
ефективності
коефіцієнт
успішних
спроб
становив 75 % у
групі
тадалафілу
порівняно з 32 %
у групі плацебо.

У ході
дослідження
тривалістю 12
тижнів за участю
186 пацієнтів (142
пацієнти
отримували
тадалафіл, 44
пацієнти —
плацебо) із
вторинною еректильною
дисфункцією
відносно
пошкодження
спинного
мозку
тадалафіл
виявляв значне
покращення
еректильної
функції, а у
середньому
коефіцієнт
успішних
спроб при
прийомі тадалафілу
в дозі 10 мг або 20
мг (підбір
дози,
застосування
за потреби)
становив 48 %
порівняно з 17 %
у групі плацебо.

Діти. Було
проведено
одне
дослідження
за участю
дітей з
м’язовою
дистрофією
Дюшена (МДД), у
якому
підтверджених
доказів
ефективності
не було
продемонстровано.
Це дослідження
ефективності
тадалафілу
було
рандомізованим,
подвійно
сліпим, плацебоконтрольованим,
у трьох
паралельних
групах за
участю 331
дитини
чоловічої
статі віком
від 7 до 14 років
з МДД, які
одночасно
отримували
терапію
кортикостероїдами.
Дослідження
включало
48-тижневий
подвійно
сліпий
період, під
час якого
пацієнти
були розділені
на групи прийому
тадалафілу 0,3
мг/кг,
тадалафілу 0,6
мг/кг або
плацебо
щоденно.
Тадалафіл не
продемонстрував
ефективності
у первинній
кінцевій
точці щодо
сповільнення
зниження
швидкості
ходьби,
виміряної за
зміною
дистанції у
тесті з
6-хвилинною
ходьбою (ТШХ).
Зміна середнього
значення
дистанції у
ТШХ, розрахованого
за методом
найменших
квадратів, на
48 тижні
становила 51,0 м
у групі
плацебо порівняно
з 64,7 м у групі
тадалафілу 0,3
мг/кг (р = 0,307) та 59,1 м
у групі
тадалафілу 0,6
мг/кг (р = 0,538).
Підтверджену
ефективність
також не було
виявлено і
під час
повторних
аналізів
результатів цього
дослідження.
Загальні
результати з
безпеки,
отримані в
цьому
дослідженні,
в цілому
відповідали
відомому
профілю
безпеки тадалафілу
та небажаним
явищам,
очікуваним у
педіатричній
популяції
МДД при лікуванні
кортикостероїдами.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Тадалафіл
добре
всмоктується
після прийому
всередину.
Середня
максимальна
концентрація
у плазмі (Сmax)
досягається
в середньому
через 2
години після
прийому.
Абсолютна
біодоступність
тадалафілу
після
прийому
перорально
не встановлювалась.

Швидкість і
ступінь
всмоктування
тадалафілу
не залежать
від вживання
їжі, тому лікарський
засіб можна
приймати з
їжею або без
неї. Час уведення
дози (ранок
або вечір) не
мав клінічно значущого
впливу на
швидкість і
ступінь всмоктування.

Розподіл. Середній
об’єм
розподілу
становить
приблизно 63 л,
вказуючи на
те, що тадалафіл
розподіляється
у тканини.
При
терапевтичних
концентраціях
94 %
тадалафілу в
плазмі зв’язано
з протеїнами.
На
зв’язування
з протеїнами
не впливає
порушення
ниркової функції.

Менше 0,0005 %
уведеної
дози було
виявлено у
спермі
здорових
добровольців.

Метаболізм. Тадалафіл
переважно
метаболізується
ізоформою 3А4
цитохрому Р450
(CYP). Основним
циркулюючим
метаболітом
є
метилкатехолглюкуронід.
Цей
метаболіт
має
активність
відносно ФДЕ
5 у 13 000 разів
менше, ніж
тадалафіл.
Таким чином,
очікується,
що метаболіт
не буде виявляти
клінічної
активності у
концентраціях,
що
спостерігаються.

Виведення. Кліренс
перорального
тадалафілу
становить
2,5 л/год, а
середній
період
напіввиведення
— 17,5 години у
здорових
добровольців.
Тадалафіл
виводиться
переважно у
вигляді
неактивних
метаболітів,
більшою
мірою з
фекаліями
(приблизно 61 %
дози) і
меншою — із
сечею (майже
36 % дози).

Лінійність/нелінійність
фармакокінетики. Фармакокінетика
тадалафілу у
здорових добровольців
лінійно
пропорційна
часу і дозі. У
діапазоні
доз тадалафілу
від 2,5 до 20 мг
площа під
кривою
«концентрація
— час» (AUC)
підвищується
пропорційно
дозі. Постійна
концентрація
в плазмі
досягається протягом
5 днів при
щоденному
прийомі 1 раз на
добу.

Фармакокінетика
препарату
однакова у пацієнтів
з
еректильною
дисфункцією
та у пацієнтів
без неї.

Окремі
групи
пацієнтів.

Пацієнти
літнього
віку. Здорові
добровольці
літнього
віку (віком
від 65 років)
мали нижчі
значення
кліренсу
тадалафілу
при прийомі всередину,
що
призводило
до
підвищення
на 25 % експозиції
(AUC) порівняно
зі здоровими
добровольцями
віком 19–45
років. Цей
віковий
ефект не є
клінічно значущим
і не потребує
регулювання
дози.

Ниркова
недостатність. У
процесі
досліджень
із клінічної
фармакології
із
застосуванням
разової дози
тадалафілу
(5–20 мг) AUC
тадалафілу
майже
подвоїлася у
пацієнтів зі
слабкою
(кліренс
креатиніну
від 51 до 80 мл/хв)
або помірною
(кліренс
креатиніну
від 31 до 50 мл/хв)
нирковою
недостатністю,
також у
пацієнтів з
останньою
стадією ниркової
хвороби на
діалізі. У
пацієнтів,
які знаходилися
на
гемодіалізі,
Сmax була на
41 % вища, ніж у
здорових
добровольців.

Впливом
гемодіалізу
на виведення
тадалафілу
можна
знехтувати.

Печінкова
недостатність
Експозиція
тадалафілу (AUC)
у пацієнтів
зі слабкою та
помірною
печінковою
недостатністю
(класи А та В
за шкалою
Чайлда — П’ю)
є
порівнянною
з
експозицією
у здорових
добровольців
при
застосуванні
дози 10 мг. Дані
щодо
безпечності
призначення лікарського
засобу
пацієнтам із
тяжкою
печінковою
недостатністю
(клас С за
шкалою
Чайлда - П’ю)
обмежені.
Немає даних
щодо
застосування
лікарського
засобу в дозі
вище 10 мг пацієнтам
із
печінковою
недостатністю.
Лікар
повинен
уважно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики
призначення тадалафілу
в дозуванні
один раз на
день.

Пацієнти
з цукровим
діабетом. Експозиція
тадалафілу (AUC)
у хворих на
цукровий
діабет була
приблизно на
19 % нижча, ніж значення
AUC у здорових
добровольців.
Ця різниця в експозиції
не потребує
регулювання
дози.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Застосовувати
для лікування
еректильної
дисфункції у
дорослих
чоловіків. Лікарський
засіб
ефективний
за наявності
сексуальної
стимуляції. Тадалафіл
не показаний
для
застосування
жінкам.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
тадалафілу
або до
будь-якого
іншого
компонента лікарського
засобу.

Відомо,
що тадалафіл має
властивість
посилювати
гіпотензивний
ефект
нітратів.
Вважається,
що це є
наслідком
комбінованого
впливу
ефектів
нітратів і
тадалафілу
на шлях «оксид
азоту / цГМФ».
Таким чином,
тадалафіл
протипоказаний
пацієнтам,
які
застосовують
органічні нітрати
у будь-якій
лікарській
формі (див.
розділ «Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Тадалафіл
не слід
застосовувати
чоловікам із
серцевими
захворюваннями,
для яких
сексуальна активність
є небажаною.
Лікарі
повинні зважати
на
потенційний
серцевий
ризик сексуальної
активності
для
пацієнтів із
серцево-судинними
захворюваннями.

Нижчезазначені
групи
пацієнтів із
серцево-судинними
захворюваннями
не були включені
у клінічні
дослідження,
тому застосування
тадалафілу для
них протипоказане:

- пацієнти
з інфарктом
міокарда
протягом останніх
90 днів;

- пацієнти
з
нестабільною
стенокардією
або
стенокардією,
що виникає
під час
статевих
актів;

- пацієнти
із серцевою
недостатністю,
що відповідає
класу 2 або
вище за
класифікацією
Нью-Йоркської
кардіологічної
асоціації,
протягом
останніх 6
місяців;

- пацієнти
з
неконтрольованими
аритміями,
артеріальною
гіпотензією (< 90/50
мм рт. ст.) чи
неконтрольованою
гіпертензією;

- пацієнти
після
інсульту, що
стався протягом
останніх 6
місяців.

Тадалафіл
протипоказаний
пацієнтам із
втратою зору
одного ока в
результаті
неартеріальної
передньої
ішемічної
оптичної
нейропатії
(НАПІОН)
незалежно
від того,
було це пов’язано
із
попереднім
впливом
інгібіторів
ФДЕ 5 чи ні (див.
розділ «Особливості
застосування»).

Супутнє
застосування
інгібіторів
ФДЕ 5, в тому
числі
тадалафілу,
із
стимуляторами
гуанілатциклази,
такими як
ріоцигуат,
протипоказано,
оскільки
потенційно
це може призвести
до
симптоматичної
гіпотензії
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Дослідження
щодо
взаємодій,
результати
якого
наведено
нижче, було
проведено
для дозувань
10 мг та 20 мг.

Клінічно
значуща
взаємодія
при застосуванні
вищих доз не
може бути
виключена,
якщо така
спостерігалася
при
застосуванні
препарату в
нижчих дозах
(10 мг).

Вплив
інших
лікарських
засобів на
тадалафіл.

Інгібітори
цитохрому CYP450.

Тадалафіл
метаболізується
переважно CYP3A4. Селективний
інгібітор CYP3A4 —
кетаконазол
(200 мг щоденно)
— збільшує експозицію
(AUC) тадалафілу
(10 мг) у 2 рази, а Сmax на
15 %.
Кетоконазол
(400 мг на день)
збільшує експозицію
(AUC) тадалафілу
(20 мг) у 4 рази, а Сmax —
на 22 %.
Ритонавір,
інгібітор
протеаз (200 мг
двічі на
день), що
інгібує CYP3A4, CYP2С9,
CYP2С19 та CYP2D6,
збільшує експозицію
(AUC) тадалафілу
(20 мг) у 2 рази, не
змінюючи Сmax.
Хоча
специфічні
взаємодії не
були досліджені,
інші
інгібітори
протеази,
такі як
саквінавір,
та інші
інгібітори CYP3A4,
такі як
еритроміцин,
кларитроміцин,
ітраконазол і
грейпфрутовий
сік, слід
призначати з
обережністю,
оскільки
очікується,
що при сумісному
застосуванні
вони
підвищуватимуть
концентрацію
тадалафілу в
плазмі. Як
наслідок
може
підвищуватись
частота виникнення
побічних
реакцій.

Транспортери.

Вплив
транспортерів,
наприклад
p-глікопротеїнів,
на розподіл
тадалафілу
невідомий.
Таким чином,
існує
імовірність
лікарської
взаємодії,
опосередкованої
інгібуванням
транспортерів.

Індуктори
цитохрому CYP450.

Індуктор
CYP3A4 рифампіцин
знижує AUC
тадалафілу на
88 % порівняно
зі значенням
AUC при прийомі
лише
тадалафілу (10
мг). Можна
припустити,
що таке
зниження
концентрації
призведе до
зниження
ефективності
тадалафілу.
Супутнє
застосування
інших
індукторів CYP3A4, таких
як
фенобарбітал,
фенітоїн та
карбамазепін,
також може
знижувати
концентрацію
тадалафілу в
плазмі.

Вплив
тадалафілу
на інші
лікарські
препарати.

Нітрати.

У
ході
клінічних
досліджень тадалафіл
(5 мг, 10 мг, 20 мг) виявляв
властивість
посилювати
гіпотензивні
ефекти
нітратів. Таким
чином,
застосування
Тадалафілу пацієнтами,
які
отримують
лікування
органічними
нітратами у
будь-якій
формі, протипоказано.

Якщо
для пацієнта,
якому
призначено тадалафіл
у будь-якій
дозі (2,5–20 мг) 1,
застосування
нітратів є
медичною
необхідністю
при
загрозливому
для життя
стані, то
перед
застосуванням
препаратів
нітратів має
минути не
менше ніж 48
годин після
останнього
прийому тадалафілу.
У такому разі
застосування
нітратів
повинно
відбуватися
під пильним
медичним
наглядом із
належним
моніторингом
гемодинамічних
показників.

Антигіпертензивні
препарати (в
тому числі
блокатори
кальцієвих
каналів).

Під
час
сумісного застосування
тадалафілу (у
дозуванні 5
мг1 один раз
на добу або у
вигляді
разової дози
по 20 мг) із
блокатором
α-адренорецепторів
доксазозином
(4–8 мг на день)
спостерігалося
значне
посилення
гіпотензивного
ефекту
останнього.
Цей ефект триває
до

12 годин і може
проявлятися
окремими
симптомами, в
тому числі у
вигляді
запаморочення.
Така
комбінація
препаратів
не рекомендується
до
застосування.

У
ході
досліджень
взаємодії за
участю обмеженої
кількості
здорових
волонтерів
не повідомлялося
про
вищевказані
ефекти при
сумісному
застосуванні
із
алфузозином або
тамсулозином.
Слід з
обережністю
призначати
тадалафіл
пацієнтам,
які отримують
лікування
будь-якими
блокаторами
α-адренорецепторів,
особливо
особам
похилого віку.
Лікування
слід
розпочинати
із мінімального
дозування та
поступово
збільшувати
дозу.

У
ході
досліджень
клінічної
фармакодинаміки
вивчався
потенціал
тадалафілу
посилювати
гіпотензивні
ефекти
антигіпертензивних
препаратів.
Досліджувались
основні
класи
препаратів:
блокатори
кальцієвих
каналів
(амлодипін),
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(еналаприл),
блокатори
β-адренорецепторів
(метопролол),
тіазидні
діуретики
(бендрофлуазид)
та блокатори
рецепторів
ангіотензину
II (окремо та в
комбінації з
тіазидними
діуретиками, блокаторами
кальцієвих
каналів,
блокаторами
β-адренорецепторів
та/або
блокаторами
α-адренорецепторів).
Тадалафіл (в
дозі 10 мг, крім
досліджень
взаємодії з
блокаторами
рецепторів
ангіотензину
II та
амлодипіну,
де вивчався
ефект дози 20 мг)
не виявляв
значущої
взаємодії із
вищеперерахованими
класами
лікарських
засобів. У
ході іншого
дослідження
клінічної
фармакології
досліджувалося
супутнє
застосування
тадалафілу (в
дозі 20 мг) з
декількома гіпотензивними
препаратами
(до чотирьох).
У пацієнтів,
які приймали
декілька
антигіпертензивних
засобів,
зміни
артеріального
тиску
залежали від
рівня
контролю
артеріального
тиску. Таким
чином, у
пацієнтів з добре
контрольованою
гіпертензією
зниження
тиску було
незначним та
відповідало
такому у
здорових
волонтерів. У
пацієнтів з важкоконтрольованою
гіпертензією
зниження артеріального
тиску було
більшим, хоча
у більшості
хворих таке
зниження
тиску не супроводжувалось
гіпотензивними
симптомами. У
пацієнтів, які
отримують
супутню
терапію
антигіпертензивними
лікарськими
засобами,
застосування
тадалафілу в
дозі 20 мг може
призводити
до зниження
артеріального
тиску, яке
(крім випадку
супутнього
застосування
із блокаторами
α-адренорецепторів)
загалом є незначним
та клінічно
незначущим.
Аналіз даних
третьої фази
клінічного
дослідження
не виявив
різниці у
побічних
реакціях, що
виникали у
пацієнтів,
які
отримували
лікування
тадалафілом
із супутнім
застосуванням
антигіпертензивних
засобів і
лікування
тільки
тадалафілом. Незважаючи
на це,
необхідно
надавати
відповідні
рекомендації
щодо
можливого
зниження
артеріального
тиску
пацієнтам,
які лікуються
гіпотензивними
лікарськими
засобами і Тадалафілом.

Ріоцигуат.

У
ході
доклінічних
досліджень
був виявлений
адитивний
гіпотензивний
ефект при супутньому
прийомі
інгібіторів
ФДЕ 5 з ріоцигуатом.
У ході
клінічних
досліджень
було виявлено,
що ріоцигуат
посилює
гіпотензивну
дію
інгібіторів
ФДЕ 5. Не було
доказів сприятливого
клінічного
ефекту цієї
комбінації у
досліджуваній
популяції.
Супутнє застосування
ріоцигуату з
інгібіторами
ФДЕ 5, в тому
числі
тадалафілом,
протипоказано.

Інгібітори
5-α-редуктази.

У
ході
клінічного
дослідження,
в якому порівнювалося
сумісне
застосування
тадалафілу у
дозі 5 мг1 і фінастериду
у дозі 5 мг із
прийомом
плацебо і фінастериду
у дозі 5 мг для
усунення
симптомів
доброякісної
гіперплазії
передміхурової
залози, не
було
виявлено
жодних нових
побічних
реакцій.
Проте,
оскільки
дослідження
взаємодії
лікарських
засобів з метою
оцінки
ефектів
тадалафілу й
інгібіторів
5-α-редуктази
не
проводилося,
слід з
обережністю
призначати
тадалафіл пацієнтам,
які
отримують
лікування
інгібіторами
5-α-редуктази.

CYP1А2
субстрати
(наприклад
теофілін).

У
ході
дослідження
клінічної
фармакології
при прийомі
тадалафілу (в
дозі 10 мг) з
теофіліном
(неселективним
інгібітором
фосфодіестерази)
не
спостерігалося
ніякої фармакокінетичної
взаємодії.
Єдиним
фармакодинамічним
ефектом було
незначне
підвищення
серцевого
ритму.
Необхідно
враховувати
можливість
виникнення
цього ефекту при
сумісному
застосуванні
тадалафілу і теофіліну,
незважаючи
на те, що не
має клінічної
значущості.

Етинілестрадіол
та
тербуталін.

Тадалафіл
підвищував
біодоступність
пероральних
лікарських
форм з
етинілестрадіолом.
Таке
збільшення
біодоступності
можна
очікувати
при
сумісному
застосуванні
з
тербуталіном,
хоча
клінічні
наслідки
цієї
комбінації невідомі.

Алкоголь.

Алкоголь
(середня
максимальна
концентрація
0,08 %) не впливав
на дію
тадалафілу (в
дозі 10 або 20 мг).
Також не
спостерігалося
змін
концентрації
тадалафілу протягом
наступних
трьох годин
після одночасного
прийому
алкоголю з
тадалафілом.
Алкоголь
застосовували
таким чином,
щоб досягнути
максимального
рівня
абсорбції алкоголю
(швидкий прийом
без прийому
їжі протягом
2 годин після
застосування
алкоголю).
Прийом
тадалафілу (в
дозі 20 мг) не
призводив до
статистично значущого
зниження
артеріального
тиску на фоні
прийому
алкоголю (0,7
г/кг), проте у
деяких пацієнтів
спостерігалося
постуральне
запаморочення
і
ортостатична
гіпотензія.
Прийом
тадалафілу
на фоні
нижчих доз
алкоголю (0,6
г/кг) не
спричиняв артеріальної
гіпотензії, а
запаморочення
спостерігалося
з тією ж частотою,
що й при
прийомі
тільки
алкоголю. Вплив
алкоголю на
пізнавальні
функції не посилювався
при
супутньому
застосування
тадалафілу (в
дозі 10 мг).

Лікарські
засоби, що
метаболізуються
за участю
цитохрому Р450.

Не
очікується,
що тадалафіл
спричинятиме
клінічно
значуще
інгібування
чи індукування
кліренсу
лікарських
засобів, що
метаболізуються
ізоформами CYP450.
У ході
клінічних
досліджень
було
доведено, що
тадалафіл не
інгібує і не
індукує
ізоформи CYP450, в
т. ч. CYP3А4, CYP1А2, CYP2D6, CYP2E1, CYP2C9
та CYP2C19.

CYP2С9
субстрати
(наприклад
R-варфарин).

Тадалафіл
(у  дозі  10 мг
та  20 мг)  не
мав  клінічно
значущого
ефекту на
експозицію (AUC)
S-варфарину
чи
R-варфарину (CYP2С9
субстрати), а
також не мав
впливу на
протромбіновий
час, індукований
варфарином.

Аспірин.

Тадалафіл
(у дозі 10 мг та 20
мг) не
потенціював
збільшення
часу
кровотечі,
спричиненої
ацетилсаліциловою
кислотою.

Протидіабетичні
лікарські
засоби.

Специфічні
дослідження
взаємодії
тадалафілу
із
протидіабетичними
лікарськими засобами
не
проводились.

1 Застосовувати
препарати
тадалафілу у
відповідному
дозуванні.

Особливості
застосування.

Перед призначенням
лікарського
засобу
Тадалафіл.

Перед
застосуванням
препарату
лікарю слід визначити
першопричини
еректильної
дисфункції
та
призначити
відповідний
курс
лікування.

Перед
початком
будь-якого
лікування
еректильної
дисфункції
лікарі
повинні
зважати на
стан
серцево-судинної
системи
своїх пацієнтів,
оскільки
існує певний
серцевий
ризик,
асоційований
із
сексуальною
активністю. Тадалафіл
має
судинорозширювальний
ефект, що
може
призводити
до
незначного
транзиторного
зниження
артеріального
тиску та
потенціювання
гіпотензивного
ефекту нітратів.

Невідомо,
чи є
ефективним Тадалафіл
для
пацієнтів,
які
перенесли
операцію на тазових
кістках або
радикальну
простатектомію
без
збереження
нервів.

Серцево-судинна
система.

У
постмаркетинговий
період та/або
у ході клінічних
досліджень
повідомлялося
про серйозні
явища з боку
серцево-судинної
системи, в
тому числі
про інфаркт
міокарда, раптову
серцеву
смерть,
нестабільну
стенокардію,
шлуночкову
аритмію,
порушення
мозкового
кровообігу,
транзиторну
ішемічну атаку,
біль у
грудях,
прискорене
серцебиття та
тахікардію.
Більшість
пацієнтів, у
яких спостерігалися
такі побічні
реакції, мали
фактори
ризику з боку
серцево-судинної
системи в
анамнезі. У
той же час
наразі
неможливо
точно встановити,
чи
вищевказані
явища
пов’язані із
факторами
ризику,
застосуванням
Тадалафілу,
сексуальною
активністю
пацієнтів
або із комбінацією
цих чи інших
факторів.

Необхідно
з
обережністю
призначати Тадалафіл
пацієнтам,
які
приймають α1-блокатори,
тому що у
деяких
хворих
одночасний
прийом цих
препаратів
може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії. Не
рекомендується
комбіноване
застосування
тадалафілу і
доксазозину.

Органи
зору.

Повідомлялося
про випадки
погіршення
зору, у тому
числі про
центральну
серозну
хоріоретинопатію
(ЦСХ) та
неартеріальну
передню
ішемічну
оптичну
нейропатію
(НАПІОН) під
час
застосування
тадалафілу
та інших
інгібіторів
ФДЕ 5. У
більшості
випадків ЦСХ
симптоми
зникали
спонтанно
після
припинення
застосування
тадалафілу.
Щодо НАПІОН,
аналіз даних
обсерваційних
досліджень
показав
підвищення
ризику
розвитку
гострої
НАПІОН у чоловіків
з
еректильною
дисфункцією
після застосування
тадалафілу
або інших
інгібіторів
ФДЕ 5.
Оскільки
підвищення
такого
ризику може виникнути
у всіх
пацієнтів, що
застосовують
тадалафіл,
лікар
повинен
попередити
пацієнта про
необхідність
негайного
припинення
застосування
тадалафілу
та звернення
за медичною
допомогою у
разі
раптової втрати
зору, порушення
гостроти
зору та/або
спотворення
зору (див.
розділ
«Протипоказання»).

Погіршення
або раптова
втрата слуху.

Повідомляли
про випадки
раптової
втрати слуху
після
застосування
тадалафілу.
Незалежно
від того, чи
були наявні
інші фактори
ризику (такі
як вік,
наявність
діабету, гіпертензії
та випадки
втрати слуху
в анамнезі),
пацієнтів
потрібно
попередити
про необхідність
припинення
застосування
тадалафілу
та звернення
за медичною
допомогою у
разі
раптового
погіршення
або втрати слуху.

Печінкова
недостатність.

Клінічні
дані щодо
безпеки
застосування
разової дози
тадалафілу пацієнтам
із тяжкими
порушеннями
функції
печінки (клас
С за шкалою
Чайлда – П’ю)
обмежені.

Перш ніж
призначити Тадалафіл,
лікар
повинен
ретельно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризик
терапії.

Пріапізм
та
анатомічна
деформація
статевого
члена.

Якщо у
пацієнта
виникає
ерекція, що
триває 4
години або
більше, йому
необхідно
негайно звертатися
за медичною
допомогою.
Якщо не буде
проведено
негайне
лікування
пріапізму, це
може
призвести до
ушкодження
тканин
статевого
члена та
довготривалої
втрати
потенції.

Необхідно
з
обережністю
призначати Тадалафіл
пацієнтам з
анатомічними
деформаціями
статевого
члена (такими
як кутове
викривлення,
кавернозний
фіброз або
хвороба
Пейроні) чи
пацієнтам,
які мають
стани, що
можуть сприяти
пріапізму
(такі як
серпоподібноклітинна
анемія,
мієломна
хвороба чи
лейкемія).

Супутнє
застосування
з
інгібіторами
CYP3A4.

Необхідно
з
обережністю
призначати Тадалафіл
пацієнтам,
які приймають
інгібітори CYP3A4
(ритонавір,
саквінавір,
кетоконазол,
ітраконазол,
еритроміцин),
оскільки при
сумісному
застосуванні
із тадалафілом
спостерігається
збільшення
експозиції
тадалафілу (AUC)

(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Супутнє
застосування
з іншими
лікарськими
засобами для
лікування
еректильної
дисфункції.

Безпечність
та
ефективність
застосування
Тадалафілу в
комбінації з
іншими
інгібіторами
ФДЕ 5 або
іншими
засобами для
лікування
еректильної
дисфункції
не
досліджувались,
тому необхідно
інформувати
пацієнтів
про те, що не
слід
приймати Тадалафіл
у подібних
комбінаціях.

Лактоза.

Лікарський
засіб
містить
лактози
моногідрат,
тому пацієнти
із
рідкісними
спадковими
формами
непереносимості
галактози,
недостатністю
лактази або
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції
не повинні
його
застосовувати.

1
таблетка 10 мг містить
123,56 мг лактози моногідрату,
1 таблетка 20 мг
— 247,12 мг лактози
моногідрату.
З
обережністю
застосовують
хворим на цукровий
діабет.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Тадалафіл
не показаний
для
застосування
жінкам.

Фертильність. У
ході двох
клінічних
досліджень
було встановлено,
що порушення
фертильності
не
очікується у
людей, хоча у
окремих
чоловіків
спостерігалося
зниження
концентрації
сперми (див.
розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Вплив
Тадалафілу на
здатність
керувати автотранспортом
та іншими механізмами
незначний.
Хоча частота
повідомлень
про явища
запаморочення
у ході клінічних
досліджень при
застосуванні
плацебо та при
застосуванні
тадалафілу
була подібна,
пацієнти
повинні
знати, як
впливає на
них Тадалафіл,
перш ніж
керувати
автотранспортом
або працювати
з іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Для
перорального
застосування.
Слід
приймати
лікарський
засіб з
рекомендованим
вмістом
діючої
речовини.

Дорослі
чоловіки.

Рекомендована
доза
становить 10
мг перед передбачуваною
сексуальною
активністю,
незалежно
від прийому
їжі.
Пацієнтам, у
яких тадалафіл
в дозі 10 мг не
спричиняє
адекватного
ефекту, можна
застосовувати
дозу 20 мг.

Лікарський
засіб приймають
не менше ніж
за 30 хв перед очікуваною
сексуальною
активністю.
Ефективність
тадалафілу
зберігається
до 36 годин
після
прийому дози.

Максимальна
рекомендована
частота прийому
— один раз на
день.

Тадалафіл
в дозі 10 мг та 20
мг
призначений
для застосування
перед
передбачуваною
сексуальною
активністю і
не
рекомендований
для
щоденного
застосування.

Якщо
передбачається
часте
застосування
лікарського
засобу
(принаймні
двічі на
тиждень), може
бути більш
доцільним режим
щоденного
застосування
менших доз Тадалафілу,
виходячи з
вибору
пацієнта та
рішення лікаря.
Для таких
пацієнтів
рекомендована
доза тадалафілу
становить

5 мг/добу
приблизно в
однаковий
час. Дозу тадалафілу
можна
зменшувати
до 2,5 мг/добу1, з
огляду на
індивідуальну
переносимість.
Доцільність
тривалого
щоденного
застосування
слід
періодично
переглядати.

Особливі
групи
пацієнтів.

Чоловіки
літнього
віку. Корекція
дози не
потрібна.

Чоловіки,
які мають
ниркову
недостатність. Корекція
дози не
потрібна для
пацієнтів із слабкою
та помірною
нирковою
недостатністю.
Для пацієнтів
із тяжкою
нирковою
недостатністю
максимальна
рекомендована
доза становить
10 мг  при
застосуванні
таблеток
відповідного
дозування.

Чоловіки,
які мають
печінкову
недостатність.
Рекомендована
доза Тадалафілу
становить 10
мг перед
передбачуваною
сексуальною
активністю і
не залежить
від прийому
їжі. Клінічні
дані щодо
безпеки
застосування
препарату
пацієнтам із
тяжкою
печінковою
недостатністю
(клас С за
шкалою
Чайлда — П’ю)
обмежені; у
разі
призначення
лікар повинен
уважно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики.
Немає даних
щодо
застосування
Тадалафілу в
дозі вище 10 мг
пацієнтам із
печінковою
недостатністю.
Немає даних
щодо
застосування
тадалафілу в
дозі 2,5–5 мг1
один раз на
день
пацієнтам із
печінковою недостатністю;
тому у разі
призначення
лікар
повинен
уважно
оцінити
індивідуальні
переваги/ризики
призначення тадалафілу
в дозі 2,5–5 мг1
один раз на
день.

Чоловіки
з цукровим
діабетом. Корекція
дози не
потрібна.

Діти. Лікарський
засіб не
призначений
для
застосування
дітям.

Особливі
застереження
при
утилізації. Невикористаний
лікарський
засіб або
відходи слід
утилізувати
відповідно до
чинних
нормативних
вимог.

1 Застосовувати
препарати
тадалафілу у
відповідному
дозуванні.

Діти. Лікарський
засіб не
призначений
для
застосування
дітям (віком
до 18 років).

Передозування.

Симптоми. При
одноразовому
застосуванні
здоровими
добровольцями
тадалафілу в
дозі до 500 мг і при
багаторазовому
застосуванні
тадалафілу
пацієнтами
до 100 мг на добу
небажані ефекти
були
аналогічні
тим, що
спостерігалися
при
застосуванні
менших доз
препарату.

Лікування. У
разі
передозування,
якщо треба,
слід застосовувати
стандартну
симптоматичну
терапію. На
елімінацію
тадалафілу
гемодіаліз
впливав
неістотно.

Побічні
реакції.

Небажаними
ефектами, про
які
повідомлялося
найчастіше
при
лікуванні
еректильної дисфункції,
були
головний
біль,
диспепсія, біль
у спині,
міалгія,
частота
виникнення яких
зростала із
збільшенням
дози препарату.
Побічні
реакції були
короткотривалими,
загалом від
легких до
помірних.
Більшість випадків
появи
головного
болю при
щоденному
прийомі препарату
у дозах    2,5 мг, 5
мг спостерігалася
протягом
перших 10–30 діб
після
початку
лікування.

Нижченаведена
таблиця
містить дані
стосовно
побічних
реакцій зі спонтанних
повідомлень
та плацебоконтрольованих
клінічних
досліджень
(включали в
цілому 8022
пацієнти, які
отримували тадалафіл,
та 4422 пацієнти,
які
отримували
плацебо) із
застосування
тадалафілу
за потребою і
щоденного
застосування
для
лікування еректильної
дисфункції.

Часто

(≥
1/100 ≤ 1/10)

Нечасто

(≥ 1/1000 ≤ 1/100)

Рідко

(≥
1/10000  ≤ 1/1000)

Частота
невідома

Порушення
з боку
імунної
системи

Реакції

гіперчутливості

Ангіоневротичний
набряк2

Порушення
з боку
нервової
системи

Головний
біль

Запаморочення

Порушення
мозкового
кровообігу1 (включаючи
геморагічні
явища),
втрата свідомості,
транзиторна
ішемічна
атака1,
мігрень2,
судоми2,
транзиторна
амнезія

Порушення
з боку
органів
зору

Нечіткий
зір,
відчуття
болю в очах

Дефекти
поля зору,
набряк
повік,

кон’юнктивальна
гіперемія,
неартеріальна
передня
оптична

ішемічна
нейропатія
(НАПІОН)2,

оклюзія
вен
сітківки2

Центральна

серозна

хоріоретино

патія

Порушення
з боку
органів
слуху та
рівноваги

Дзвін у
вухах

Раптова
втрата

слуху

Порушення
з боку серця1

Тахікардія,
прискорене
серцебиття

Інфаркт
міокарда,
нестабільна
стенокардія2,
шлуночкова
аритмія2

Порушення
з боку судин

Припливи

Артеріальна
гіпотензія3,
артеріальна
гіпертензія

Порушення
з боку
респіраторної
системи

Закладеність
носа

Диспное,

носова
кровотеча

Порушення
з боку
шлунково-кишкової
системи

Диспепсія

Абдомінальний

біль,
блювання,
нудота,
гастроезофагеальний
рефлюкс

Порушення
з боку шкіри
та
підшкірних
тканин

Висипання

Кропив’янка,
синдром
Стівенса –
Джонсона2,
ексфоліативний
дерматит2,
гіпергідроз
(надмірне
потовиділення)

Порушення
з боку
опорно-рухового
апарату, сполучної
та
кістково-м’язової
тканини

Біль у
спині,
міалгія,
біль у
кінцівках

Порушення
з боку нирок
та
сечовидільної
системи

Гематурія

Порушення
з боку
репродуктивної
системи

Подовжена
ерекція

Пріапізм,
кровотеча
зі
статевого
члена, гемоспермія

Загальні
розлади та
стан місця
введення

Біль у
грудях1,

периферичні
набряки, слабкість

Набряк
обличчя2,
раптова
серцева
смерть1,2

1 Більшість
пацієнтів, у
яких
спостерігалися
такі побічні
реакції, мали
фактори ризику
з боку
серцево-судинної
системи в
анамнезі
(див. розділ «Особливості
застосування»).

2 Побічні
реакції із
постмаркетингових
досліджень,
які не
спостерігалися
в ході інших
клінічних
досліджень.

3 Частіше
повідомлялося
у разі
застосування
тадалафілу
разом з
антигіпертензивними
засобами.

Окремі
побічні
реакції. Повідомлялось
про трохи
вищу частоту
аномалій на
ЕКГ, в першу
чергу про
синусову брадикардію,
у пацієнтів,
які
отримували
тадалафіл 1
раз на добу,
порівняно з
пацієнтами, які
приймали
плацебо.
Більшість
цих аномалій
на ЕКГ не
були
пов’язані з
проявом побічних
реакцій.

Особливі
групи
пацієнтів. Дані
щодо
застосування
тадалафілу
пацієнтам
віком понад

65 років у ході
клінічних
досліджень,
для лікування
еректильної
дисфункції,
обмежені. У
ході
клінічних
досліджень
під час застосування
тадалафілу
за потребою для
лікування
еректильної
дисфункції
діарея
частіше
виникала у
пацієнтів
віком понад 65
років.

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання. Зберігати в
оригінальній
упаковці в
недоступному
для дітей
місці при
температурі не
вище 25 °C.

Упаковка.

Для
10 мг: по
4 або по 7 таблеток,
вкритих
плівковою
оболонкою, у
блістері. По
1 блістеру в
картонній
коробці.

Для
20 мг: по
1 або по
4, або по 7 таблеток,
вкритих
плівковою
оболонкою, у
блістері. По
1 блістеру в
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. Чілу
Фармасьютікал
(Хайнань) Ко.,
Лтд.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

№ 273-А,
Наньхай
Авеню, Нешинл
Хай-Тек Зоун,
Хайкоу,
Хайнань 570 314,
Китай.