ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

Німедар®

(Nimedar®)

Склад:

діюча
речовина: nimesulidе;

1
таблетка
містить
німесуліду 100
мг;

допоміжні
речовини: лактоза
моногідрат,
кальцію
гідрофосфат дигідрат,
целюлоза мікрокристалічна,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
гідроксипропілцелюлоза,
кроскармелоза
натрію,
натрію лаурилсульфат,
тальк, магнію
стеарат.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості:
таблетки
світло-жовтого
кольору,
круглої форми
із
двоопуклою
поверхнею. На
поверхні
таблеток
допускається
мармуровість.

Фармакотерапевтична
група. Нестероїдні
протизапальні
та протиревматичні
засоби. Код АТХ М01А
Х17.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Німесулід
–
нестероїдний
протизапальний
засіб групи
метансульфонанілідів,
який виявляє
протизапальну,
знеболювальну
та
жарознижувальну
дію.
Терапевтичний
ефект
німесуліду
зумовлений
тим, що він взаємодіє
з каскадом
арахідонової
кислоти і
знижує
біосинтез
простагландинів
шляхом
інгібування
циклооксигенази.

Фармакокінетика.

В
організмі
людини
німесулід добре
всмоктується
при
пероральному
прийомі,
досягаючи
максимальної
концентрації
у плазмі через
2–3 години. До 97,5 %
німесуліду
зв’язується
з білками
плазми крові.
Німесулід
активно
метаболізується
у печінці з
участю CYP2C9,
ізоферменту
цитохрому Р450.
Основним
метаболітом
є
парагідроксипохідна,
яка також має
фармакологічну
активність.
Період
напіввиведення
– від 3,2 до 6
годин. Німесулід
виводиться
із організму
з сечею –
близько 50 % від
прийнятої
дози. Близько
29 % від
прийнятої
дози
виводиться з
калом у
метаболізованому
вигляді. Лише
1–3 %
виводиться з
організму у
незміненому
стані.
Фармакокінетичний
профіль в
осіб літнього
віку не
змінюється.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
гострого
болю; первинна
дисменорея.

Німесулід
слід
застосовувати
тільки як лікарський
засіб другої
лінії.
Рішення про
призначення лікарського
засобу слід
приймати на
основі
оцінки усіх
ризиків для
конкретного
пацієнта.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
німесуліду
або до
будь-якого
компонента лікарського
засобу;
гіперергічні
реакції, які
мали місце у
минулому
(бронхоспазм,
риніт,
кропив’янка)
у зв’язку з
застосуванням
ацетилсаліцилової
кислоти або інших
нестероїдних
протизапальних
засобів
(НПЗЗ);
гепатотоксичні
реакції на
німесулід,
які мали
місце у
минулому;
виразка шлунка
та
дванадцятипалої
кишки у фазі
загострення;
рецидивуючі
виразки або
кровотечі у травному
тракті;
шлунково-кишкова
кровотеча в
анамнезі, пов’язана
з попереднім
застосуванням
нестероїдних
протизапальних
засобів;
цереброваскулярні
кровотечі;
кровотечі, що
супроводжують
інші
захворювання;
тяжкі порушення
згортання
крові; тяжка
серцева недостатність;
тяжка
ниркова
недостатність
(кліренс
креатиніну < 30 мл/хв); тяжка
печінкова
недостатність;
підвищена
температура
тіла та/або
грипоподібні
симптоми;
підозра на
гостру
хірургічну
патологію.
Алкоголізм
та наркотична
залежність.

Не
застосовувати
одночасно з
іншими лікарськими
засобами, що
потенційно
можуть бути
причиною
гепатотоксичних
реакцій.

Дитячий
вік до 12 років.

Третій
триместр
вагітності
та період годування
груддю.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Фармакодинамічні
взаємодії.

Кортикостероїди:
підвищується
ризик
виникнення
виразки травного
тракту або
кровотечі.

Антитромбоцитарні
засоби та
селективні інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(ІЗЗС):
збільшується
ризик
виникнення
кровотеч у
травному
тракті.

Антикоагулянти:
НПЗЗ можуть
підсилювати
дію
антикоагулянтів,
таких як
варфарин або
ацетилсаліцилова
кислота, тому
така
комбінація
не рекомендується
або
протипоказана
хворим із
тяжкими
розладами
коагуляції.
Якщо такої комбінованої
терапії
неможливо
уникнути,
треба
проводити
ретельний
контроль показників
згортання
крові.

Діуретичні
засоби,
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(АПФ) та
антагоністи
ангіотензину
ІІ: НПЗЗ
можуть
зменшувати
дію
діуретиків
та інших
антигіпертензивних
препаратів. У
деяких
хворих із
порушенням
функції
нирок (у хворих
зі
зневодненням
або осіб
літнього віку)
сумісне
застосування
інгібіторів
АПФ, антагоністів
ангіотензину
ІІ або речовин,
що пригнічують
систему
циклооксигенази,
може спричинити
подальше
погіршення
функції
нирок та виникнення
гострої
ниркової
недостатності,
яка, як
правило,
буває
оборотна. Ці
взаємодії
слід
враховувати
тоді, коли
хворий застосовує
німесулід
сумісно з
інгібіторами
АПФ або
антагоністами
ангіотензину
ІІ. Слід бути
дуже
обережним,
застосовуючи
таку комбінацію,
особливо
особам
літнього
віку. Хворі
мають
отримувати
достатню
кількість
рідини, а
функцію
нирок слід
ретельно контролювати
після
початку
застосування
такої комбінації.
Німесулід
тимчасово
знижує вплив
фуросеміду
на виведення
натрію,
меншою мірою
– на
виведення
калію та
знижує
діуретичний
ефект.
Одночасне
застосування
фуросеміду
та
німесуліду хворим
із
порушенням
ниркової або
серцевої
функції вимагає
обережності.

У здорових
осіб
німесулід
швидко
знижує ефект
фуросеміду,
спрямований
на виведення натрію,
та меншою
мірою – на
виведення
калію, а
також знижує
сечогінну
дію.
Одночасне
застосування
німесуліду
та
фуросеміду
призводить
до зменшення
(приблизно на
20 %) площі під
кривою
«концентрація
– час (AUC)» та
зниження
кумулятивної
екскреції
фуросеміду
без змін
ниркового
кліренсу фуросеміду.

Фармакокінетичні
взаємодії.

Були
повідомлення
про те, що
НПЗЗ
зменшують
кліренс
літію, що
призводить
до збільшення
рівня літію у
плазмі та
токсичності
літію. При
призначенні
німесуліду
хворим, які
отримують
терапію
препаратами
літію, слід
часто
проводити контроль
рівня літію у
плазмі крові.

Толбутамід,
саліцилова
кислота,
вальпроєва
кислота
витісняють
німесулід із
ділянок
зв’язування.
Однак,
незважаючи
на можливий
вплив на рівень
препарату у
плазмі крові,
ці взаємодії не
вважаються
клінічно
значущими.

Немає
клінічно
значущої
взаємодії з
глібенкламідом,
теофіліном,
варфарином,
дигоксином,
циметидином
та
антацидними
препаратами
(комбінація
алюмінію та
магнію
гідроксиду).

Німесулід
пригнічує
активність
ферменту CYP2С9.
При
одночасному
застосуванні
з німесулідом
ліків, що є
субстратами
цього
ферменту,
концентрація
їх у плазмі
крові може
підвищуватися.
Потрібна
обережність
у випадку,
коли німесулід
слід
призначати
менш ніж за 24
години до або
менш ніж через
24 години
після
прийому
метотрексату,
оскільки
можливе
підвищення
рівня
останнього у
сироватці
крові та
збільшення
його токсичності.

Через вплив
на ниркові
простагландини,
інгібітори
синтетаз, до
яких належить
німесулід,
можливе
підвищення
нефротоксичності
циклоспоринів.

Вплив
інших
препаратів
на німесулід.

Дослідження
in vitro
засвідчили,
що німесулід
витісняється
з місць
зв’язування
толбутамідом,
саліциловою
кислотою та
вальпроєвою
кислотою.
Незважаючи
на те, що ці
взаємодії
були
визначені у
плазмі крові,
зазначені
ефекти не
спостерігалися
в процесі
клінічного застосування
лікарського
засобу.

Особливості
застосування.

Німесулід
слід
застосовувати
тільки як лікарський
засіб другої
лінії. Рішення
про його
призначення
слід приймати
на основі
оцінки усіх
ризиків для
конкретного
пацієнта.

Небажані
побічні
ефекти можна
звести до мінімуму,
приймаючи
найменшу
ефективну дозу
протягом
найкоротшого
періоду,
необхідного
для контролю
симптомів
захворювання.
У разі
відсутності
ефективності
лікування (послаблення
симптомів
захворювання)
терапію лікарським
засобом слід
припинити.

При
застосуванні
лікарського
засобу були
повідомлення
про випадки
тяжких реакцій
з боку
печінки, у
тому числі з
летальним наслідком.
Хворим, у
яких
спостерігаються
симптоми,
схожі на
симптоми
ураження
печінки (наприклад:
анорексія,
нудота,
блювання,
біль у
животі, втомлюваність,
темний колір
сечі) та хворим,
у яких дані
лабораторних
аналізів
функції
печінки
відхиляються
від норми,
слід
припинити
застосування
лікарського
засобу.
Повторне
призначення
німесуліду
таким хворим
протипоказане.
Після
короткочасного
застосування
лікарського
засобу у
більшості
випадків
спостерігалось
оборотне
ушкодження
печінки.

Шлунково-кишкова
кровотеча
або
виразка/перфорація
можуть
розвинутися
у будь-який
момент при
застосуванні
лікарського
засобу з
попереджувальними
симптомами
або без них
як при
шлунково-кишкових
захворюваннях
в анамнезі,
так і без них.
При
виникненні шлунково-кишкової
кровотечі
або виразки лікарський
засіб слід
відмінити.

Виразка,
кровотеча
або
перфорація у
травному
тракті
можуть
загрожувати
життю хворого,
особливо
якщо в
анамнезі є
дані про те, що
подібні
явища
виникали у
хворого при
застосуванні
будь-яких
інших НПЗЗ
(без терміну
давності).
Ризик
подібних
явищ
збільшується
разом зі
збільшенням
дози НПЗЗ у
хворих, які мають
в анамнезі
виразку у
травному
тракті, особливо
ускладнену
кровотечею
або перфорацією,
а також у
хворих
літнього
віку. Таким
хворим
лікування
слід
розпочинати
з найменшої
можливої
ефективної
дози.

У
хворих
літнього
віку
підвищена
частота небажаних
реакцій на
НПЗЗ,
особливо це
стосується
можливих
кровотеч та
перфорацій у
травному
тракті, які
можуть бути
летальними
для хворого.

Хворі з
токсичним
ураженням
травного тракту,
особливо
особи
літнього
віку, повинні
повідомляти
про будь-які
незвичні
симптоми, що
виникають у
ділянці
травного
тракту, насамперед
про
кровотечі. Це
особливо
важливо на
початкових
стадіях
лікування.

Хворих,
які
приймають
супутні лікарські
засоби, що
підвищують
ризик
виникнення
виразки або
кровотечі, такі
як
кортикостероїди,
антикоагулянти
(варфарин),
селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну,
антитромбоцитарні
засоби
(ацетилсаліцилова
кислота),
необхідно проінформувати
про
необхідність
дотримуватись
обережності
при
застосуванні
німесуліду.
Для цих
хворих, а
також для тих,
які
приймають
одночасно
низькі дози ацетилсаліцилової
кислоти або
інших лікарських
засобів, що
збільшують
ризик
виникнення
ускладнень з
боку
травного
тракту, слід
розглянути
можливість
застосування
комбінованої
терапії із
застосуванням
таких препаратів,
як
мізопростол
або
інгібітори
протонної помпи.

Під час
лікування
препаратом
рекомендується
уникати
одночасного
застосування
гепатотоксичних
лікарських
засобів,
аналгетиків,
інших
нестероїдних
протизапальних
засобів, у
тому числі
селективних
інгібіторів
циклооксигенази-2,
а
також
алкоголю.

НПЗЗ з
обережністю
треба
призначати
хворим із
хворобою
Крона або з
неспецифічним
виразковим
колітом в
анамнезі,
оскільки німесулід
може призвести
до їх
загострення.
Хворим на артеріальну
гіпертензію
та хворим із
серцевою
недостатністю
в анамнезі, а
також хворим
із затримкою
рідини в
організмі та
набряками
внаслідок
застосування
НПЗЗ необхідний
відповідний
контроль
стану і консультація
лікаря.
Клінічні
дослідження
та
епідеміологічні
дані
дозволяють
зробити
висновок про те,
що деякі
НПЗЗ,
особливо у
високих
дозах та при
тривалому
застосуванні,
можуть призвести
до
виникнення
артеріальних
тромботичних
епізодів,
наприклад
інфаркту міокарда
та інсульту.
Для
виключення
ризику
виникнення таких
явищ при
застосуванні
німесуліду даних
недостатньо.

Хворим
із
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
гострою
серцевою
недостатністю,
ішемічною
хворобою
серця,
захворюваннями
периферичних
артерій
та/або цереброваскулярними
захворюваннями
німесулід
слід
призначати
після
ретельної оцінки
стану. Також
слід
ретельно
оцінити стан
хворих із
факторами
ризику
розвитку серцево-судинних
захворювань,
наприклад при
артеріальній
гіпертензії,
гіперліпідемії,
цукровому діабеті,
при курінні,
перед
призначенням
лікарського
засобу.

Хворим
із нирковою
або серцевою
недостатністю
лікарський
засіб слід
призначати з
обережністю через
можливе
погіршення
ниркової
функції. У
випадку погіршення
стану
лікування
треба
припинити.

Особам
літнього
віку потрібен
ретельний
клінічний
контроль
через можливість
розвитку
кровотеч та
перфорацій травного
тракту, порушення
функції
нирок,
печінки або
серця.

Оскільки
німесулід
може
впливати на
функцію
тромбоцитів,
його слід з
обережністю
та під постійним
наглядом
застосовувати
хворим із
геморагічним
діатезом.

Німесулід
не замінює
ацетилсаліцилову
кислоту при
профілактиці
серцево-судинних
захворювань.

Були
повідомлення
про рідкісні
випадки тяжких
шкірних
реакцій при
застосуванні
НПЗЗ, деякі з
них можуть
бути
смертельно
небезпечні,
наприклад:
ексфоліативний
дерматит,
синдром Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз.
Хворі мають
дуже високий
ризик таких реакцій,
якщо раніше
під час
лікування
реакція
виникала
протягом
першого
місяця лікування.
Німесулід
треба
відмінити у
разі появи перших
ознак
шкірних
висипів,
ураження
слизових
оболонок та
інших явищ алергічної
реакції.

Застосування
нестероїдних
протизапальних
засобів може
маскувати
підвищення
температури
тіла,
пов’язане з
фоновою
бактеріальною
інфекцією. У
разі
підвищення
температури
тіла або появи
грипоподібних
симптомів у
пацієнтів, які
застосовують
німесулід,
прийом лікарського
засобу
необхідно
відмінити.

Застосування
німесуліду
може
порушувати
жіночу
фертильність
і не
рекомендується
застосовувати
жінкам, які
планують
завагітніти.
Жінкам, які
не можуть
завагітніти
або проходять
обстеження з
приводу
безплідності,
не
рекомендується
призначати
німесулід.

Лікарський
засіб
містить
лактозу, тому
пацієнтам з
рідкісними
спадковими
формами
непереносимості
галактози,
недостатністю
лактази
Лаппа або
синдромом
глюкозо-галактозної
мальабсорбції
не слід
застосовувати
лікарський
засіб.

Якщо у Вас
встановлена
непереносимість
деяких
цукрів,
проконсультуйтеся
з лікарем,
перш ніж
приймати цей
лікарський
засіб.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю.

Фертильність.
Застосування
німесуліду може
порушувати
жіночу
фертильність
і не рекомендується
застосовувати
жінкам, які
планують
завагітніти.
Жінкам, яким
складно
завагітніти
або які
знаходяться
на
обстеженні з
приводу
безплідності,
не рекомендується
призначати
німесулід.
Якщо
вагітність
встановлена
під час застосування
німесуліду,
то лікар має
бути про це
проінформований.

Вагітність. Лікарський
засіб не
рекомендується
застосовувати
у І і ІІ триместрах
вагітності.

Пригнічення
синтезу
простагландину
може
несприятливо
вплинути на
вагітність
та/або
розвиток
плода. Дані,
отримані під
час
епідеміологічних
досліджень,
дозволяють
зробити
висновок про
те, що на ранніх
термінах
вагітності
застосування
лікарських
засобів, що
пригнічують
синтез
простагландину,
збільшує
ризик
мимовільного
аборту,
виникнення у
плода вад
серця і
гастрошизису.
Абсолютний ризик
розвитку
аномалії
серцево-судинної
системи
підвищувався
з менш ніж 1 %
приблизно до
1,5 %. Вважається,
що ризик
збільшується
зі
збільшенням
дози і тривалості
застосування.

Не слід
приймати
німесулід у І
і ІІ триместрі
вагітності
без крайньої
необхідності.
У разі
необхідності
застосування
лікарського
засобу
жінкам, які
намагаються
завагітніти,
або в І і ІІ
триместрі
вагітності
слід
вибирати
найменшу можливу
дозу і
найменшу
можливу
тривалість
лікування.

Було
показано, що
у тварин
введення
інгібітору
синтезу
простагландинів
призводить
до
збільшення
пре- і
постімплантаційних
втрат і
летальності
ембріона/плода.

Крім того,
у тварин, які
отримували
інгібітор синтезу
простагландинів
у період
органогенезу,
була
зареєстрована
підвищена
частота
різних вад
розвитку, у
тому числі з
боку серцево-судинної
системи.

У ІІІ
триместрі
вагітності
всі
інгібітори
синтезу
простагландину
можуть
призвести до
розвитку у
плода:

пневмокардіального
токсичного
ураження (з
передчасним
закриттям
артеріальних
проток і
гіпертензією
в системі
легеневої артерії);

дисфункції
нирок, яка
може
прогресувати
до ниркової
недостатності
з розвитком
маловоддя.

У матері і
плода в кінці
вагітності
можливе:

збільшення
часу
кровотечі,
антиагрегаційний
ефект, який
може
виникнути
навіть при застосуванні
дуже
низьких доз лікарського
засобу;

пригнічення
скорочувальної
діяльності матки,
що може
призвести
до затримки або
подовження
періоду
пологів.

Тому
німесулід
протипоказаний
у ІІІ триместрі
вагітності.

Як
і інші НПЗЗ,
що
пригнічують
синтез простагландину,
німесулід може
спричиняти
передчасне
закриття боталової
протоки,
легеневу
гіпертензію,
олігурію,
маловоддя.
Зростає
ризик
розвитку
кровотечі,
слабкості пологової
діяльності
та
периферичного
набряку.
Існують
окремі
повідомлення
про ниркову
недостатність
у
новонароджених,
які
народилися у
жінок, котрі
застосовували
німесулід
наприкінці
вагітності.

Годування
груддю. Оскільки
невідомо,
чи
екскретується
німесулід у
грудне
молоко, його
застосування
протипоказане
у період
годування
груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Вплив
німесуліду
на здатність
керувати
автомобілем
і виконувати
роботи, що
потребують
підвищеної
уваги, не
вивчався.
Однак пацієнтам,
які після
застосування
німесуліду
відчувають
запаморочення
або сонливість,
слід
утриматися
від
керування
автотранспортом
або роботи з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Лікарський
засіб
призначати
після
ретельної
оцінки співвідношення
користь/ризик.
Застосовувати
мінімальну
ефективну
дозу
протягом
найкоротшого
часу. Максимальна
тривалість
курсу
лікування німесулідом
– 15 діб.

Дорослі
та діти віком
від 12 років: лікарський
засіб
застосовувати
по 1 таблетці (100
мг) 2 рази на
добу (добова
доза – 200 мг).

Пацієнти
літнього
віку: корекція
дози не
потрібна.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок: для
пацієнтів із
легким або
помірним
ступенем
ниркової недостатності
(кліренс
креатиніну 30–80
мл/хв)
корекція
дози не
потрібна. Лікарський
засіб
приймати
внутрішньо
після їжі і
запивати
достатньою
кількістю
рідини. При
тяжкій
нирковій
недостатності
(кліренс
креатиніну < 30 мл/хв)
застосування
лікарського
засобу протипоказане.

Хворі з
порушеною
функцією
печінки.
Застосування
німесуліду
для
лікування хворих
з порушенням
функції
печінки
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»).

Діти.

Лікарський
засіб
протипоказаний
дітям віком
до 12 років. Дозування
для дітей віком
від          12 років
таке ж, як і
для дорослих.

Передозування.

Симптоми
гострого
передозування
нестероїдними
протизапальними
засобами
(НПЗЗ)
зазвичай обмежуються
такими
проявами:
апатія, сонливість,
нудота,
блювання,
біль в
епігастральній
ділянці. Ці
симптоми, як
правило,
оборотні при
підтримуючій
терапії.
Можливе
виникнення
шлунково-кишкової
кровотечі,
артеріальної
гіпертензії,
гострої
ниркової
недостатності,
пригнічення
дихання,
коми, однак
такі явища
зустрічаються
рідко. Були
повідомлення
про анафілактоїдні
реакції при
застосуванні
терапевтичних
доз НПЗЗ та
при їх
передозуванні.

Лікування –
симптоматична
та
підтримуюча
терапія. Даних
про
виведення
німесуліду
за допомогою
гемодіалізу
немає, але
якщо взяти до
уваги
високий
ступінь
зв’язування
німесуліду з
білками
плазми крові
(до 97,5 %), то
малоймовірно,
що діаліз
виявиться
ефективним. У
разі
наявності
симптомів
передозування
або після
застосування
великої дози лікарського
засобу
протягом 4
годин після
його прийому
пацієнтам
можуть бути
призначені: штучне
викликання
блювання
та/або прийом
активованого
вугілля (60–100 г для
дорослих)
та/або прийом
осмотичного
проносного
засобу.
Форсований
діурез, підвищення
лужності
сечі,
гемодіаліз
та гемоперфузія
можуть бути
неефективними
через високий
ступінь зв’язування
німесуліду з
білками
плазми. Слід
контролювати
функції
нирок та
печінки.

Специфічного
антидоту
немає.

Побічні
реакції.

Для
оцінки
частоти
виникнення
побічних реакцій
використовують
таку
класифікацію:
дуже часто (≥
1/10), часто (≥ 1/100 і < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000 і < 1/100),
рідко (≥ 1/10000 і < 1/1000),
дуже рідко (<
1/10000), включаючи
поодинокі
випадки.

З
боку органів
зору: рідко – нечіткий
зір; дуже рідко – порушення
зору.

З
боку органів
слуху та
вестибулярного
апарату: дуже
рідко – вертиго
(запаморочення).

З
боку
респіраторної
системи,
органів грудної
клітки та
середостіння: нечасто
–  задишка; дуже
рідко –  астма,
бронхоспазм.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту:
часто – діарея,
нудота,
блювання; нечасто
– запор,
метеоризм,
гастрит,
кровотечі у
травному
тракті,  виразка та
перфорація
дванадцятипалої
кишки або шлунка;
дуже рідко –
гастрит, біль
у животі,
диспепсія,
стоматит,
випорожнення
чорного
кольору.

З
боку печінки
і
жовчовивідних
шляхів:
часто –
збільшення
рівня
ферментів
печінки; дуже
рідко – гепатит,
блискавичний
(фульмінантний)
гепатит із
летальним
наслідком, жовтяниця,
холестаз.

З
боку нирок та
сечовидільної
системи: рідко –
дизурія,
гематурія;
дуже рідко –
затримка
сечовипускання,
ниркова
недостатність,
олігурія,
інтерстиціальний
нефрит.

З боку
обміну
речовин,
метаболізму:
рідко – гіперкаліємія.

З
боку
нервової
системи:
нечасто – запаморочення;
дуже рідко –
головний
біль,
сонливість,
енцефалопатія
(синдром
Рейє).

З боку
психіки:
рідко – відчуття
страху,
нервозність,
нічні жахи.

З
боку серцево-судинної
системи:
рідко – тахікардія;
нечасто –
артеріальна
гіпертензія;
рідко –
геморагія,
коливання
артеріального
тиску, припливи.

З
боку крові та
лімфатичної
системи:
рідко – анемія,
еозинофілія;
дуже рідко –
тромбоцитопенія,
панцитопенія,
пурпура.

З
боку імунної
системи: рідко
– реакції
підвищеної
чутливості;
дуже рідко –  анафілаксія.

З
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: часто –
свербіж,
шкірні висипи,
підвищена
пітливість;
рідко –
еритема, дерматит;
дуже рідко –
кропив’янка,
ангіоневротичний
набряк,
набряк
обличчя,
поліформна
еритема,
синдром
Стівенса -
Джонсона,
токсичний епідермальний
некроліз.

Загальні
розлади: нечасто
– набряки;
рідко –
нездужання,
астенія; дуже
рідко –
гіпотермія,
гіпертермія.

Лабораторні
показники: часто
– підвищення
рівня
печінкових
ферментів.

Найчастіше
при
застосуванні
нестероїдних
протизапальних
засобів
(НПЗЗ)
спостерігаються
побічні
реакції з
боку
травного тракту.
Можливе
виникнення
пептичних
виразок,
перфорацій
або кровотеч
у травному
тракті, які
іноді
загрожують
життю,
особливо у
хворих
літнього
віку. Були
повідомлення
про такі
побічні
реакції після
застосування
цієї групи
препаратів: нудота,
блювання,
понос, здуття
живота, запор,
диспепсія,
біль у
животі,
випорожнення
чорного
кольору,
криваве
блювання,
виразковий
стоматит,
загострення
колітів та
хвороби
Крона. Рідше
спостерігалися
гастрити. Були
повідомлення
про
виникнення
набряку, артеріальної
гіпертензії
та серцевої
недостатності як
реакцій на
застосування
НПЗЗ. Дуже
рідко при
застосуванні
НПЗЗ можуть спостерігатися
такі реакції
шкіри, як
утворення
пухирів,
синдром
Стівенса -
Джонсона та
токсичний
епідермальний
некроліз.
Існують дані
про те, що
деякі НПЗЗ,
особливо у
високих
дозах та при
тривалому застосуванні,
дещо
підвищують
ризик виникнення
артеріальних
тромботичних
ускладнень,
наприклад
інфаркту
міокарда або
інсульту.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати у
недоступному
для дітей
місці в
оригінальній
упаковці при
температурі не
вище 25 °С.

Упаковка. По 10
таблеток у
контурній
чарунковій
упаковці; по 3
контурні
чарункові
упаковки у пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
ПрАТ
«Фармацевтична
фірма
«Дарниця».

Місцезнаходження
виробника та його
адреса місця
провадження діяльності.

Україна, 02093, м.
Київ, вул.
Бориспiльська,
13.

ИНСТРУКЦИЯ

по
медицинскому
применению лекарственного
средства

Нимедар®

(Nimedar®)

Состав:

действующее
вещество: nimesulidе;

1
таблетка
содержит
нимесулида 100
мг;

вспомогательные
вещества: лактоза
моногидрат,
кальция
гидрофосфат
дигидрат,
целлюлоза микрокристаллическая,
кремния
диоксид коллоидный
безводный,
гидроксипропилцеллюлоза,
кроскармеллоза
натрия,
натрия лаурилсульфат,
тальк, магния
стеарат.

Лекарственная
форма.
Таблетки.

Основные
физико-химические
свойства: таблетки
светло-желтого
цвета,
круглой формы
с
двояковыпуклой
поверхностью.
На поверхности
таблеток
допускается
мраморность.

Фармакотерапевтическая
группа. Нестероидные
противовоспалительные
и противоревматические
средства.

Код
АТХ М01А Х17.

Фармакологические
свойства.

Фармакодинамика.

Нимесулид
–
нестероидное
противовоспалительное
средство
группы
метансульфонанилидов,
которое
оказывает
противовоспалительное,
обезболивающее
и
жаропонижающее
действие.
Терапевтический
эффект нимесулида
обусловлен
тем, что он
взаимодействует
с каскадом
арахидоновой
кислоты и
снижает
биосинтез
простагландинов
путем
ингибирования
циклооксигеназы.

Фармакокинетика.

В
организме
человека
нимесулид
хорошо всасывается
при
пероральном
приеме,
достигая
максимальной
концентрации
в плазме
через 2–3 часа.
До 97,5 %
нимесулида
связывается
с белками
плазмы крови.
Нимесулид
активно
метаболизируется
в печени при
участии CYP2C9,
изофермента
цитохрома Р450.
Основным
метаболитом
является
парагидроксипроизводное,
которое также
обладает
фармакологической
активностью.
Период
полувыведения
– от 3,2 до 6
часов.
Нимесулид
выводится из
организма с
мочой – около
50 % от принятой
дозы. Около 29 %
принятой
дозы
выводится с
калом в
метаболизированном
виде. Лишь 1–3 %
выводится из
организма в
неизмененном
виде.
Фармакокинетический
профиль у лиц
пожилого
возраста не
меняется.

Клинические
характеристики.

Показания.

Лечение
острой боли; первичная
дисменорея.

Нимесулид
следует
применять
только в качестве
лекарственного
средства
второй линии.
Решение о
назначении лекарственного
средства
следует
принимать на
основе
оценки всех рисков
для
конкретного
пациента.

Противопоказания.

Повышенная
чувствительность
к нимесулиду
или к любому
компоненту лекарственного
средства; гиперергические
реакции,
которые
имели место в
прошлом
(бронхоспазм,
ринит,
крапивница) в
связи с
применением
ацетилсалициловой
кислоты или
других
нестероидных
противовоспалительных
средств
(НПВС);
гепатотоксические
реакции на
нимесулид, которые
имели место в
прошлом; язва
желудка и
двенадцатиперстной
кишки в фазе
обострения;
рецидивирующие
язвы или
кровотечения
в пищеварительном
тракте;
желудочно-кишечное
кровотечение
в анамнезе, связанное
с предыдущим
применением
нестероидных
противовоспалительных
средств; цереброваскулярные
кровотечения;
кровотечения,
сопровождающие другие
заболевания;
тяжелые
нарушения свертывания
крови; тяжелая
сердечная
недостаточность;
тяжелая
почечная
недостаточность (клиренс
креатинина < 30 мл/мин);
тяжелая
печеночная недостаточность;
повышенная
температура
тела и/или
гриппоподобные
симптомы;
подозрение
на острую
хирургическую
патологию.
Алкоголизм и
наркотическая
зависимость.

Не
применять
одновременно
с другими лекарственными
средствами,
которые
могут быть
причиной
гепатотоксических
реакций.

Возраст
детей до 12 лет.

Третий триместр
беременности
и период
кормления грудью.

Взаимодействие
с другими
лекарственными
средствами и
другие виды
взаимодействий.

Фармакодинамические
взаимодействия.

Кортикостероиды:
повышается
риск
возникновения
язвы пищеварительного
тракта или
кровотечения.

Антитромбоцитарные
средства и
селективные
ингибиторы
обратного
захвата
серотонина (ИОЗС):
увеличивается
риск
возникновения
кровотечений
в
пищеварительном
тракте.

Антикоагулянты: НПВС
могут
усиливать
действие
антикоагулянтов,
таких как
варфарин или
ацетилсалициловая
кислота,
поэтому
такая комбинация
не
рекомендуется
или
противопоказана
больным с
тяжелыми
нарушениями
коагуляции.
Если такой
комбинированной
терапии
невозможно
избежать,
следует
проводить
тщательный
контроль
показателей
свертывания
крови.

Диуретические
средства,
ингибиторы
ангиотензинпревращающего
фермента (АПФ) и
антагонисты
ангиотензина
II:
НПВС могут
уменьшать
действие
диуретиков и
других
антигипертензивных
препаратов. У
некоторых
больных с
нарушением
функции
почек (у
больных с
обезвоживанием
или лиц
пожилого
возраста)
совместное
применение
ингибиторов
АПФ,
антагонистов
ангиотензина
II или веществ,
подавляющих
систему
циклооксигеназы,
может
быть
причиной
дальнейшего
ухудшения
функции
почек и
возникновения
острой почечной
недостаточности,
которая, как
правило,
бывает
обратима. Эти
взаимодействия
следует
учитывать
тогда, когда больной
применяет
нимесулид
совместно с ингибиторами
АПФ или
антагонистами
ангиотензина
II. Следует
быть очень
осторожным, применяя
такую
комбинацию,
особенно
лицам пожилого
возраста.
Больные
должны
получать
достаточное
количество
жидкости, а
функцию почек
следует
тщательно
контролировать
после начала
применения
такой
комбинации. Нимесулид
временно
снижает
действие
фуросемида
на выведение
натрия, в
меньшей степени
– на выведение
калия и
снижает
диуретический
эффект.
Одновременное
применение
фуросемида и
нимесулида
больным с
нарушением
функции
почек или
сердечной функции
требует
осторожности.

У
здоровых лиц
нимесулид
быстро
снижает эффект
фуросемида,
направленный
на выведение
натрия и в
меньшей
степени – на
выведение
калия, а
также
снижает
мочегонное
действие.
Одновременное
применение нимесулида
и фуросемида
приводит к
уменьшению
(примерно на 20 %)
площади под
кривой
«концентрация
– время
(AUC)» и снижению
кумулятивной
экскреции
фуросемида
без
изменений
почечного клиренса
фуросемида.

Фармакокинетические
взаимодействия.

Были
сообщения о
том, что НПВС
снижают клиренс
лития, что
приводит к
увеличению
уровня лития
в плазме и
токсичности
лития. При назначении
нимесулида
больным, получающим
терапию
препаратами
лития, следует
часто
контролировать
уровень
лития в плазме
крови.

Толбутамид,
салициловая
кислота,
вальпроевая
кислота
вытесняют
нимесулид из
участков
связывания.
Однако,
несмотря на
возможное
влияние на
уровень
препарата в
плазме крови,
эти
взаимодействия не
считаются
клинически
значимыми.

Нет
клинически
значимого
взаимодействия
с
глибенкламидом,
теофиллином,
варфарином,
дигоксином,
циметидином
и
антацидными препаратами
(комбинация
алюминия и
магния
гидроксида).

Нимесулид
угнетает
активность
фермента CYP2C9.
При
одновременном
применении с
нимесулидом
лекарств,
являющихся
субстратами
этого
фермента,
концентрация
их в плазме
крови может
повышаться. Требуется
осторожность
в случае,
когда нимесулид
следует
назначать
менее чем за 24 часа
до или менее
чем через 24
часа после
приема
метотрексата,
поскольку
возможно
повышение
уровня
последнего в сыворотке
крови и
повышение
его токсичности.

Из-за
воздействия
на почечные
простагландины,
ингибиторы синтетазы,
к которым
относится
нимесулид, возможно
повышение
нефротоксичности
циклоспоринов.

Влияние
других
препаратов
на нимесулид.

Исследования
in vitro
показали, что
нимесулид
вытесняется
из мест
связывания
тольбутамидом,
салициловой
кислотой и
вальпроевой
кислотой.
Несмотря на
то, что эти
взаимодействия
были
определены в
плазме крови,
указанные
эффекты не
наблюдалось
в процессе
клинического
применения лекарственного
средства.

Особенности
применения.

Нимесулид
следует
применять
только в качестве
лекарственного
средства
второй линии.
Решение о назначении
нимесулида
необходимо
принимать на
основе
оценки всех
рисков для
конкретного
пациента.

Нежелательные
побочные
эффекты
можно свести
к минимуму,
принимая
наименьшую
эффективную
дозу в
течение наиболее
короткого
периода,
необходимого
для контроля
симптомов
заболевания.
При
отсутствии
эффективности
лечения
(уменьшение
симптомов
заболевания)
терапию лекарственным
средством
следует
прекратить.

При
применении лекарственного
средства
были сообщения
о случаях
тяжелых
реакций со
стороны
печени, в том
числе с
летальным
исходом.
Больным, у
которых
наблюдаются
симптомы,
похожие на
симптомы
поражения
печени (например:
анорексия,
тошнота,
рвота, боль в
животе, утомляемость,
темный цвет
мочи) и
больным, у
которых
данные
лабораторных
анализов функции
печени
отклоняются
от нормы, следует прекратить
применение лекарственного
средства.
Повторное
назначение
нимесулида
таким больным
противопоказано.
После
кратковременного
применения лекарственного
средства в
большинстве
случаев
наблюдалось
обратимое
повреждение
печени.

Желудочно-кишечное
кровотечение
или язва/перфорация
могут
развиться в
любой момент
при
применении лекарственного
средства с
предупреждающими
симптомами
или без них
как при
желудочно-кишечных
заболеваниях
в анамнезе,
так и без них.
При
возникновении
желудочно-кишечного
кровотечения
или язвы лекарственное
средство
следует
отменить.

Язва,
кровотечение
или
перфорация в
пищеварительном
тракте могут
угрожать
жизни больного,
особенно
если в
анамнезе
есть данные о
том, что
подобные
явления
возникали у больного
при применении
любых других
НПВС (без
срока давности).
Риск
подобных
явлений
увеличивается
вместе с
увеличением
дозы НПВС у
больных,
имеющих в
анамнезе
язву в
пищеварительном
тракте,
особенно
осложненную
кровотечением
или
перфорацией,
а также у
больных пожилого
возраста.
Таким
больным
лечение
следует начинать
с наименее
возможной
эффективной
дозы.

У
больных
пожилого
возраста
повышена частота
нежелательных
реакций на
НПВС, особенно
это касается
возможных
кровотечений
и перфораций
в
пищеварительном
тракте, которые
могут быть
летальными
для больного.

Больные
с
токсическим
поражением
пищеварительного
тракта,
особенно
лица пожилого
возраста,
должны
сообщать о
любых необычных
симптомах,
возникающих
в области
пищеварительного
тракта, прежде
всего о
кровотечениях.
Это особенно
важно на
начальных
стадиях лечения.

Больных,
принимающих
сопутствующие
лекарственные
средства,
которые повышают
риск
возникновения
язвы или
кровотечения,
такие как
кортикостероиды,
антикоагулянты
(варфарин),
селективные
ингибиторы
обратного
захвата
серотонина,
антитромбоцитарные
средства
(ацетилсалициловая
кислота),
необходимо
проинформировать
о
необходимости
соблюдать
осторожность
при
применении
нимесулида.
Для этих
больных, а
также для
тех, которые
принимают
одновременно
низкие дозы ацетилсалициловой
кислоты или
других лекарственных
средств,
увеличивающих
риск
возникновения
осложнений
со стороны
пищеварительного
тракта,
следует
рассмотреть
возможность
применения
комбинированной
терапии с
применением
таких препаратов,
как
мизопростол
или
ингибиторы
протонной
помпы.

Во
время
лечения препаратом
рекомендуется
избегать
одновременного
применения
гепатотоксических
лекарственных
средств,
анальгетиков,
других нестероидных
противовоспалительных
средств, в
том числе
селективных
ингибиторов
циклооксигеназы-2,
а также
алкоголя.

НПВС
с
осторожностью
нужно назначать
больным с
болезнью
Крона или с неспецифическим
язвенным
колитом в
анамнезе,
поскольку
нимесулид
может
привести к их
обострению.

Больным
артериальной
гипертензией
и/или больным
с сердечной
недостаточностью
в анамнезе, а
также больным с
задержкой
жидкости в
организме и
отеками
вследствие
применения
НПВС
необходим соответствующий
контроль
состояния и
консультация
врача.
Клинические
исследования
и
эпидемиологические
данные
позволяют
сделать
вывод о том,
что
некоторые
НПВС,
особенно в
высоких
дозах и при
длительном
применении,
могут
привести к
возникновению
артериальных
тромботических
эпизодов, например
инфаркта
миокарда и
инсульта. Для
исключения
риска
возникновения
таких явлений
при
применении
нимесулида
данных
недостаточно.

Больным
с
неконтролируемой
артериальной
гипертензией,
острой
сердечной
недостаточностью,
ишемической
болезнью
сердца, заболеваниями
периферических
артерий и/или
цереброваскулярными
заболеваниями
нимесулид
следует
назначать
после тщательной
оценки
состояния.
Также
следует
тщательно
оценить
состояние
больных с
факторами
риска
развития
сердечно-сосудистых
заболеваний,
например при
артериальной
гипертензии,
гиперлипидемии,
сахарном
диабете, при
курении,
перед
назначением лекарственного
средства.

Больным
с почечной
или
сердечной
недостаточностью
лекарственное
средство
следует
назначать с
осторожностью
из-за возможного
ухудшения
почечной
функции. В случае
ухудшения
состояния
лечение следует
прекратить.

Лицами
пожилого
возраста
необходим тщательный
клинический
контроль
из-за возможности
развития
кровотечений
и перфораций пищеварительного
тракта,
нарушений
функции
почек, печени
или сердца.

Поскольку
нимесулид
может влиять
на функцию
тромбоцитов,
его следует с
осторожностью
и под
постоянным наблюдением
применять
больным с
геморрагическим
диатезом.

Нимесулид
не заменяет
ацетилсалициловую
кислоту при
профилактике
сердечно-сосудистых
заболеваний.

Были
сообщения о
редких
случаях
тяжелых кожных
реакций при
применении
НПВП, некоторые
из них могут
быть
смертельно
опасны,
например:
эксфолиативный
дерматит,
синдром
Стивенса -
Джонсона,
токсический
эпидермальный
некролиз.
Больные
имеют очень
высокий риск таких
реакций, если
раньше при
лечении реакция
возникала в
течение
первого
месяца лечения.
Нимесулид следует
отменить в
случае
появлении
первых
признаков
кожной сыпи,
поражения слизистых
оболочек и
других
явлений
аллергической
реакции.

Применение
нестероидных
противовоспалительных
средств
может
маскировать
повышение
температуры
тела,
связанное с
фоновой бактериальной
инфекцией. При
повышении
температуры
тела или
появления
гриппоподобных
симптомов у
пациентов,
принимающих
нимесулид,
прием лекарственного
средства
следует
отменить.

Применение
нимесулида
может
нарушать женскую
фертильность
и не
рекомендуется
применять
женщинам,
планирующим
беременность.
Женщинам,
которые не
могут
забеременеть
или проходят
обследование
по поводу бесплодия,
не
рекомендуется
назначать
нимесулид.

Лекарственное
средство
содержит
лактозу,
поэтому
пациентам с
редкими
наследственными
формами
непереносимости
галактозы,
недостаточностью
лактазы Лаппа или
синдромом
глюкозо-галактозной
мальабсорбции
не следует
применять лекарственное
средство.

Если
у Вас
установлена
непереносимость
некоторых
сахаров,
проконсультируйтесь
с врачом,
прежде чем принимать
это
лекарственное
средство.

Применение
в период
беременности
или кормления
грудью.

Фертильность. Применение
нимесулида
может
нарушать женскую
фертильность
и не
рекомендуется
применять
женщинам,
планирующим
беременность.
Женщинам,
которым
сложно забеременеть
или которые
находятся на
обследовании
по поводу
бесплодия, не
рекомендуется
назначать
нимесулид. Если
беременность
установлена
при применении
нимесулида,
то врач
должен быть
об этом
проинформирован.

Беременность. Лекарственное
средство не
рекомендуется
применять в I
и II
триместрах
беременности.

Подавление
синтеза
простагландинов
может
неблагоприятно
повлиять на
беременность
и/или
развитие
плода.
Данные,
полученные во
время
эпидемиологических
исследований,
позволяют
сделать
вывод о том,
что на ранних
сроках
беременности
применение препаратов,
подавляющих
синтез
простагландина,
увеличивает
риск
самопроизвольного
аборта,
возникновение
у плода
пороков
сердца и
гастрошизис.
Абсолютный
риск
развития
аномалии
сердечно-сосудистой
системы повышался
с менее чем 1 %
примерно до 1,5 %.
Считается,
что риск
увеличивается
с увеличением
дозы и
длительности
применения.

Не
следует
принимать
нимесулид в I
и II триместре
беременности
без крайней
необходимости.
В случае
необходимости
применения лекарственного
средства
женщинами,
которые
пытаются
забеременеть,
или в I и II триместре
беременности
следует
выбирать наименьшую
возможную
дозу и
наименьшую
возможную
длительность
лечения.

Было
показано, что
у животных
введение ингибитора
синтеза
простагландинов
приводит к увеличению
пре- и
постимплантационных
потерь и
летальности
эмбриона/плода.

Кроме
того, у
животных,
получавших
ингибитор
синтеза
простагландинов
в период органогенеза,
была
зарегистрирована
повышенная
частота
различных
пороков
развития, в том
числе со
стороны
сердечно-сосудистой
системы.

В III
триместре
беременности
все
ингибиторы синтеза
простагландинов
могут
привести к
развитию у
плода:

пневмокардиального
токсического
поражения (с
преждевременным
закрытием
артериальных
протоков и
гипертензией
в системе легочной
артерии);

дисфункции
почек,
которая
может
прогрессировать
до почечной
недостаточности
с развитием
маловодия.

У
матери и
плода в конце
беременности
возможно:

увеличение
времени
кровотечения,
антиагрегационный
эффект,
который
может
возникнуть
даже при применении
очень
низких доз
лекарственного
средства;

подавление
сократительной
деятельности
матки, что
может
привести к
задержке
или удлинению
периода
родов.

Поэтому
нимесулид
противопоказан
в III триместре
беременности.

Как и
другие НПВС,
угнетающие
синтез
простагландинов,
нимесулид
может вызывать
преждевременное
закрытие боталлового
протока,
легочную
гипертензию,
олигурию, маловодие.
Возрастает
риск
развития
кровотечения,
слабости
родовой
деятельности
и периферического
отека.
Существуют
отдельные
сообщения о
почечной
недостаточности
у новорожденных,
родившихся у
женщин,
применявших
нимесулид в конце
беременности.

Кормление
грудью.
Поскольку
неизвестно,
экскретируется
ли нимесулид
в грудное
молоко, его
применение
противопоказано
в период
кормления
грудью.

Способность
влиять на
скорость
реакции при
управлении
автотранспортом
или другими
механизмами.

Влияние
нимесулида
на
способность
управлять
автомобилем
и выполнять
работы, требующие
повышенного
внимания, не
изучалось. Однако
пациентам,
которые
после
применения
нимесулида
ощущают
головокружение
или
сонливость,
следует
воздержаться
от управления
автотранспортом
или работы с
другими
механизмами.

Способ
применения и
дозы.

Лекарственное
средство
назначать
после
тщательной
оценки
соотношения
польза/риск.
Применять
минимальную
эффективную
дозу в
течение
короткого
времени.
Максимальная
продолжительность
курса
лечения
нимесулидом
– 15 суток.

Взрослые
и дети
от 12
лет: лекарственное
средство
применять по 1
таблетке (100 мг) 2
раза в сутки
(суточная доза
– 200 мг).

Пациенты пожилого
возраста: коррекция
дозы не
требуется.

Пациенты
с нарушением
функции
почек:
для
пациентов с
легкой или
умеренной
степенью
почечной
недостаточности
(клиренс креатинина
30–80
мл/мин)
коррекция
дозы не
требуется.

Лекарственное
средство
принимать
внутрь после
еды и
запивать
достаточным количеством
жидкости. При
тяжелой
почечной
недостаточности
(клиренс
креатинина < 30
мл/мин)
применение лекарственного
средства
противопоказано.

Больные
с нарушением
функции
печени.
Применение
нимесулида
для лечения
больных с
нарушением
функции
печени противопоказано
(см. раздел
«Противопоказания»).

Дети.

Лекарственное
средство
противопоказано
детям до 12 лет. Дозирование
для детей с 12
лет такое же,
как и для
взрослых.

Передозировка.

Симптомы острой
передозировки
нестероидными
противовоспалительными
средствами
(НПВС) обычно
ограничиваются
такими
проявлениями:
апатия,
сонливость,
тошнота,
рвота, боль в
эпигастральной
области. Эти
симптомы, как
правило,
обратимы при
поддерживающей
терапии.
Возможно
возникновение
желудочно-кишечного
кровотечения,
артериальной
гипертензии,
острой
почечной
недостаточности,
угнетения
дыхания,
комы, однако
такие
явления
встречаются
редко. Были
сообщения об
анафилактоидных
реакциях
при
применении
терапевтических
доз НПВС и
при их
передозировке.

Лечение
–
симптоматическая
и
поддерживающая
терапия.
Данных о
выведении
нимесулида с
помощью гемодиализа
нет, но если
принять во
внимание
высокую
степень
связывания
нимесулида с
белками
плазмы крови (до 97,5 %), то
маловероятно,
что диализ
окажется эффективным.
При наличии
симптомов
передозировки
или после
применения
большой дозы лекарственного
средства в
течение 4
часов после его
приема
пациентам
могут быть
назначены: искусственное
вызывание
рвоты и/или
прием активированного
угля (60–100 г для
взрослых)
и/или прием
осмотического
слабительного
средства.
Форсированный
диурез,
повышение
щелочности
мочи,
гемодиализ и
гемоперфузия
могут быть
неэффективными
из-за
высокой
степени
связывания
нимесулида с белками
плазмы.
Следует
контролировать
функции почек
и печени.

Специфического
антидота нет.

Побочные
реакции.

Для
оценки
частоты
возникновения
побочных
реакций
используют
следующую
классификацию:
очень часто
(≥ 1/10), часто (≥ 1/100 и < 1/10),
нечасто (≥ 1/1000 и < 1/100),
редко (≥ 1/10000 и < 1/1000) очень
редко (< 1/10000), включая
единичные
случаи.

Со
стороны
органов
зрения: редко
– нечеткость
зрения; очень
редко – нарушение
зрения.

Со
стороны
органов
слуха и
вестибулярного
аппарата: очень
редко –
вертиго
(головокружение).

Со
стороны
респираторной
системы,
органов
грудной
клетки и
средостения: нечасто –
одышка; очень
редко –
астма,
бронхоспазм.

Со
стороны
желудочно-кишечного
тракта:
часто –
диарея,
тошнота,
рвота;
нечасто –
запор,
метеоризм,
гастрит,
кровотечения
в
пищеварительном
тракте, язва
и перфорация
двенадцатиперстной
кишки или
желудка;
очень редко –
гастрит, боль
в животе, диспепсия,
стоматит,
стул черного
цвета.

Со
стороны
печени и
желчевыводящих
путей: часто
– повышение
уровня
ферментов
печени; очень
редко –
гепатит,
молниеносный
(фульминантный)
гепатит с
летальным
исходом,
желтуха, холестаз.

Со
стороны
почек и
мочевыводящей
системы:
редко –
дизурия,
гематурия;
очень редко –
задержка
мочеиспускания,
почечная
недостаточность,
олигурия,
интерстициальный
нефрит.

Со
стороны
обмена
веществ,
метаболизма: редко –
гиперкалиемия.

Со
стороны
нервной
системы:
нечасто –
головокружение;
очень редко –
головная
боль,
сонливость,
энцефалопатия
(синдром
Рейе).

Со
стороны
психики:
редко –
чувство
страха,
нервозность,
ночные
кошмары.

Со
стороны
сердечно-сосудистой
системы:
редко –
тахикардия;
нечасто –
артериальная
гипертензия;
редко – геморрагия,
колебания
артериального
давления,
приливы.

Со
стороны
крови и
лимфатической
системы:
редко –
анемия,
эозинофилия;
очень редко –
тромбоцитопения,
панцитопения,
пурпура.

Со
стороны
иммунной
системы:
редко –
реакции
повышенной
чувствительности;
очень редко –
анафилаксия.

Со
стороны кожи
и подкожной
клетчатки: часто – зуд,
кожные
высыпания,
повышенная потливость;
редко –
эритема,
дерматит
очень редко –
крапивница,
ангионевротический
отек, отек
лица,
полиформная
эритема,
синдром
Стивенса - Джонсона,
токсический
эпидермальный
некролиз.

Общие
нарушения: нечасто –
отеки; редко
–
недомогание,
астения;
очень редко –
гипотермия, гипертермия.

Лабораторные
показатели: часто –
повышение
уровня
печеночных
ферментов.

Чаще
всего при
применении
нестероидных
противовоспалительных
средств
(НПВС) наблюдаются
побочные
реакции со
стороны пищеварительного
тракта.
Возможно
возникновение
пептических
язв,
перфораций
или кровотечений
в
пищеварительном
тракте,
иногда
угрожающих
жизни,
особенно у
больных
пожилого
возраста.
Были сообщения
о таких
побочных
реакциях
после применения
этой группы
препаратов:
тошнота, рвота,
понос,
вздутие
живота,
запор,
диспепсия, боль
в животе,
стул черного
цвета,
кровавая рвота,
язвенный
стоматит,
обострение
колитов и
болезни
Крона. Реже
наблюдались
гастриты.
Были
сообщения о
возникновении
отека, артериальной
гипертензии
и сердечной
недостаточности
как реакций
на
применение НПВП.
Очень редко
при
применении
НПВП могут
наблюдаться
такие
реакции кожи,
как
образование
пузырей,
синдром
Стивенса -
Джонсона и
токсический
эпидермальный
некролиз.
Существуют
данные о том,
что
некоторые
НПВП, особенно
в высоких
дозах и при
длительном
применении,
несколько
повышают
риск
возникновения
артериальных
тромботических
осложнений, например
инфаркта
миокарда или
инсульта.

Срок
годности. 3 года.

Условия
хранения.

Хранить
в
недоступном
для детей
месте в оригинальной
упаковке при
температуре
не выше 25 °С.

Упаковка.

По 10
таблеток в
контурной
ячейковой
упаковке; по 3
контурные
ячейковые упаковки
в пачке.

Категория
отпуска. По
рецепту.

Производитель.
ЧАО
«Фармацевтическая
фирма
«Дарница».

Местонахождение
производителя
и его адрес
места
осуществления
деятельности.

Украина,
02093, г.
Киев, ул. Бориспольская,
13.