ІНСТРУКЦІЯ

для  медичного
застосування
лікарського
засобу

СИЛДОКАД

(SILDOCAD)

Склад:

дiюча
речовина: sildenafil;

1 таблетка
містить
силденафілу
цитрату
еквівалентно
силденафілу 25
мг або 50 мг, або
100 мг;

допоміжні
речовини:
натрію
кроскармелоза,
кальцію
гідрофосфат
безводний,
целюлоза
мікрокристалічна,
магнію
стеарат, вода
очищена,
барвник Opadry II white 31K58902
(лактоза,
моногідрат;
гіпромелоза,
титану
діоксид (Е 171);
триацетин).

Лiкарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

таблетки
по 25 мг: таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
білого
кольору,
овальної
форми,
двоопуклі,
гладенькі з
одного боку і
з тисненням
‘B9’ з іншого
боку;

таблетки
по 50 мг: таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
білого
кольору,
овальної
форми,
двоопуклі,
гладенькі з
одного боку і
з тисненням
‘C1’ з іншого
боку;

таблетки
по 100 мг: таблетки,
вкриті
плівковою оболонкою,
білого
кольору,
овальної
форми, двоопуклі,
гладенькі з
одного боку і
з тисненням ‘436’
з іншого
боку.

Фармакотерапевтична
група.

Засоби, що
застосовуються
при
еректильній
дисфункції.
Силденафіл.

Код АТХ. G04B E03.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.
Силдокад є
препаратом
для
перорального
застосування,
призначений
для
лікування еректильної
дисфункції.
При статевій
стимуляції
препарат
відновлює
знижену
еректильну
функцію
шляхом
посилення
притоку крові
до пеніса.
Фізіологічний
механізм, що
зумовлює
ерекцію,
включає
вивільнення оксиду
азоту (N0) у
кавернозних
тілах під час
сексуального
збудження.
Вивільнений
оксид азоту
активує
фермент гуанілатциклазу,
що стимулює
підвищення рівня
циклічного гуанозинмонофосфату
(цГМФ),
що зі свого
боку призводить
до
розслаблення
гладкої
мускулатури
кавернозних
тіл, сприяючи
притоку
крові.

Силденафіл
є потужним та
селективним
інгібітором
цГМФ-специфічної
фосфодіестерази
5 (ФДН5) у
кавернозних
тілах, де ФДЕ5
відповідає
за розпад
цГМФ. Ефект
силденафілу
на ерекцію
носить
периферичний
характер.
Силденафіл
не чинить
безпосередньої
релаксуючої
дії на ізольовані
кавернозні
тіла людини,
але потужно посилює
розслаблюючу
дію N0 на дану
тканину. При
активації
метаболічного
шляху МО/цГМФ,
що
відбувається
при статевій
стимуляції,
інгібування
силденафілом
ФДЕ5 призводить
до
підвищення
рівня цГМФ у
кавернозних
тілах. Таким
чином, для
того, щоб силденафіл
дав
необхідний
фармакологічний
ефект,
необхідне
сексуальне
збудження. Дослідження іn vitro
показали
селективність
впливу
силденафілу
на ФДЕ5, що
бере активну
участь у
процесі
ерекції.
Ефект
силденафілу
на ФДЕ5
потужніший,
ніж на інші
відомі
фосфодіестерази.
Цей ефект у 10
раз
потужніший,
ніж ефект на
ФДЕ6, що бере
участь у
процесах фотоперетворення
у сітківці.
При
застосуванні
максимальних
рекомендованих
доз селективність
силденафілу
до ФДЕ5 у 80
разів перевищує
його
селективність
до ФДЕ1, у 700 разів
вища, ніж до
ФДЕ2, ФДЕЗ, ФДЕ4,
ФДЕ7, ФДЕ8, ФДЕ9,
ФДЕ10 та ФДЕ11.
Зокрема,
селективність
силденафілу
до ФДЕ5 у 4000
разів перевищує
його
селективність
до ФДЕЗ –
цГМФ-специфічної
ізоформи
фосфодіестерази,
що бере
участь у
регуляції
серцевої
скоротливості.

Фармакокінетика.

Абсорбція.
Силденафіл
швидко
абсорбується.
Максимальна
плазмові
концентрація
препарату у
плазмі крові
(Сmax) досягаються
протягом 30-120
хвилин (із
медіаною 60
хвилин) після
його
перорального
застосування
натще.
Середня
абсолютна
біодоступність
після
перорального
застосування
становить 41 % (із
діапазоном
значень від 25
до 63 %). У
рекомендованому
діапазоні
доз (від 25 до 100
мг) показники
АUС (площа
під
фармакокінетичною
кривою «концентрація-час») та
Сmах
силденафілу
після його
перорального
застосування
підвищуються
пропорційно
до дози.

При
застосуванні
силденафілу
під час
вживання їжі
ступінь
абсорбції
знижується
із середнім
подовженням
Тmax до 60 хвилин і середнім
зниженням Сmах на 29 %.

Розподіл.
Середній
рівноважний
об’єм
розподілу (Vd)
становить 105
літрів, що
свідчить про
розподіл
препарату в
тканинах
організму.
Після одноразового
перорального
застосування
силденафілу
в дозі 100 мг
середня
максимальна
загальна
плазмова
концентрація
силденафілу
становить
приблизно 440
нг/мл
(коефіцієнт
варіації
становить 40 %).
Оскільки зв’язування
силденафілу
та його
головного N-десметил-метаболіту
з
білками
плазми
досягає 96 %,
середня
максимальна
плазмова
концентрація
вільного
силденафілу
досягає 18
нг/мл (38 нмоль).
Ступінь зв’язування
з білками
плазми не
залежить від загальних
концентрацій
силденафілу.

У
здорових
добровольців,
які
застосовували
силденафіл
одноразово в
дозі 100 мг,
через 90 хв в
еякуляті
визначалося
менше 0,0002 % (в
середньому 188
нг) від
застосованої
дози.

Метаболізм.
Метаболізм
силденафілу
здійснюється
головним
чином за
участю
мікросомальних
ізоферментів
печінки
СУРЗА4
(головний
шлях) та СУР2С9
(другорядний
шлях).
Головний
циркулюючий
метаболіт утворюється
шляхом
N-деметилювання
силденафілу.
Селективність
метаболіту
щодо ФДЕ5
співставна із
селективністю
силденафілу,
а активність
метаболіту  щодо
ФДЕЗ
становить
приблизно 50 %
від
активності
вихідної
речовини.
Плазмові
концентрації
цього
метаболіту
становлять
приблизно 40 %
від
концентрації
силденафілу
у плазмі
крові. N-деметильований
метаболіт
зазнає
подальшого
метаболізму,
а період його
напіввиведення
дорівнює
приблизно 4
години.

Елімінація.
Загальний
кліренс
силденафілу
становить 41
л/годину, що
зумовлює
тривалість
періоду його
напіввиведення
3-5 годин. Як
після
перорального,
так і після
внутрішньовенного
застосування
екскреція
силденафілу
у вигляді
метаболітів
здійснюється
головним
чином із калом
(приблизно 80 %
від введеної
перорально
дози) та
меншою мірою із
сечею
(приблизно 13 %
від введеної
перорально
дози).

Пацієнти
літнього
віку. У
здорових
добровольців
літнього
віку (віком
від 65 років)
відзначалося
зниження
кліренсу
силденафілу,
що
зумовлювало
підвищення
плазмових
концентрацій
силденафілу
та його
активного N-деметильованого
метаболіту
приблизно на
90 % порівняно з
відповідними
концентраціями
у здорових
добровольців
молодшого
віку (18-45 років).
У зв’язку з
віковими
відмінностями
у зв’язуванні
з білками
плазми крові
відповідне
підвищення
плазмової
концентрації
вільного
силденафілу
становило
приблизно 40 %.

Ниркова
недостатність. У
добровольців
із
порушеннями
функції нирок
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості
(кліренс
креатиніну
від 30 до 80 мл/хв)
фармакокінетика
силденафілу
залишалася
незміненою
після його
одноразового
перорального
застосування
у дозі 50 мг.
Середні AUC та
Сmах N-деметильованого
метаболіту
підвищувалися
на 126 % та 73 %
відповідно
порівняно з
такими показниками
у
добровольців
аналогічного
віку без
порушень
функції
нирок. Однак
через високу
міжіндивідуальну
варіабельність
ці
відмінності
не були
статистично
значущими. У
добровольців
із тяжкими порушеннями
функції
нирок
(кліренс
креатиніну
нижче 30 мл/хв)
кліренс
силденафілу
знижувався, що
призводило
до середніх
підвищень AUC та
Сmах на 100 % та 88 %
відповідно
порівняно з
добровольцями
аналогічного
віку без
порушень
функції
нирок. Крім
того,
значення AUC та
Сmах N-деметильованого
метаболіту
значуще підвищувалися
на 79 % та 200 %
відповідно.

Печінкова
недостатність. У
добровольців
із цирозом
печінки
легкого та помірного
ступеня
тяжкості
(класи А та В
за
класифікацією
Чайлда-П’ю)
кліренс
силденафілу
знижувався,
що призводило
до
підвищення AUC (84 %)
та Сmах (47 %)
порівняно з
добровольцями
аналогічного
віку без
порушень
функції
печінки.
Фармакокінетика
силденафілу
у пацієнтів
із
порушеннями
функції
печінки
тяжкого
ступеня не
вивчалася.

Клiнiчнi
характеристики.

Показання.

Препарат
Силдокад
рекомендується
застосовувати
чоловікам із
еректильною
дисфункцією,
яка
визначається
як нездатність
досягти або
підтримати
ерекцію статевого
члена,
необхідну
для
успішного
статевого
акту.

Для
ефективної
дії
препарату
Силдокад потрібне
сексуальне
збудження.

Протипоказання.

- Підвищена
чутливість
до активної речовини
або до будь-якої
з допоміжних
речовин
препарату.

- Оночасне
застосування
з донаторами
оксиду азоту
(такими як
амілнітрит)
або нітратами
будь-якої
форми
(оскільки
силденафіл
впливає на
шляхи
метаболізму
оксиду
азоту/циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ) і
потенціює
гіпотензивний
ефект
нітратів).

– Одночасне
застосування
інгібіторів
ФДЕ5 (у тому
числі
силденафілу)
зі
стимуляторами
гуанілатциклази,
такими як
ріоцигуат, протипоказане,
оскільки
може
призвести до симптоматичної
гіпотензії
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та інші
види
взаємодій»).

- Стани,
коли не
рекомендована
статева
активність
(наприклад,
тяжкі
серцево-судинні
розлади, такі
як
нестабільна
стенокардія
та серцева недостатність
тяжкого
ступеня).

- Втрата
зору на одне
око
внаслідок
неартеріальної
передньої ішемічної
нейропатії
зорового нерва,
незалежно
від того, чи
пов’язана ця
патологія із
попереднім
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5.

- Такі захворювання,
як порушення
функції
печінки
тяжкого
ступеня,
артеріальна
гіпотензія (артеріальний
тиск нижче 90/50 мм рт. ст.), нещодавно
перенесений
інсульт або
інфаркт
міокарда та
відомі
спадкові
дегенеративні
захворювання
сітківки,
такі як
пігментний
ретиніт
(невелика
кількість
таких
пацієнтів має
генетичні
розлади
фосфодіестераз
сітківки),
оскільки
безпечність
силденафілу
не досліджувалася
у таких
підгруп
пацієнтів.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Ефекти
інших
лікарських
засобів на
силденафіл.

Дослідження in vitro. Метаболізм
силденафілу
відбувається
переважно за
участю
ізоформи 3А4 (головний
шлях) та
ізоформи 2С9
(другорядний шлях)
цитохрому Р450
(CYP). Тому
інгібітори
цих ізоферментів
можуть
знижувати
кліренс силденафілу,
а індуктори
цих
ізоферментів
можуть
підвищувати
кліренс
силденафілу.

Дослідження in vivo. Популяційний
фармакокінетичний
аналіз даних
клінічних
досліджень
продемонстрував
зниження
кліренсу
силденафілу
при його
одночасному
застосуванні
з інгібіторами
CYP3A4 (такими як
кетоконазол,
еритроміцин, циметидин).
Хоча при
одночасному
застосуванні
силденафілу
та
інгібіторів
CYP3A4 зростання
частоти
побічних
явищ не
спостерігалося,
слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози
силденафілу
25 мг.

Одночасне
застосування
інгібітора
ВІЛ-протеази
ритонавіру,
дуже потужного
інгібітора
Р450, у стані
рівноважної
концентрації
(500 мг 1 раз на
добу) та
силденафілу
(разова доза

100 мг)
призводило
до
підвищення Cmax
силденафілу
на 300 % (у 4 рази) та
підвищення
плазмової AUC
силденафілу
на 1000 % (у 11 разів).
Через 24 години
плазмовий
рівень
силденафілу
все ще
становив
приблизно 200
нг/мл,
порівняно з
рівнем приблизно
5 нг/мл,
характерним
для
застосування
силденафілу
окремо, що
відповідає
значному
впливу
ритонавіру
на широкий
спектр субстратів
Р450.
Силденафіл
не впливає на
фармакокінетику
ритонавіру. З
огляду на ці
фармакокінетичні
дані одночасне
застосування
силденафілу
та ритонавіру
не
рекомендується
(див. розділ
«Особливості
застосування»):
у будь-якому
випадку
максимальна
доза силденафілу
за жодних
обставин не
повинна перевищувати
25 мг протягом 48
годин.

Одночасне
застосування
інгібітора
ВІЛ-протеази
саквінавіру,
інгібітора CYP3A4,
у дозі, що
забезпечує
рівноважну
концентрацію
(1200 мг 3 рази на
добу), та
силденафілу
(100 мг разово)
призводило
до підвищення
Cmax
силденафілу
на 140 % та
збільшення AUC
силденафілу
на 210 %. Не
виявлено
впливу силденафілу
на
фармакокінетику
саквінавіру
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»). Передбачається,
що більш
потужні
інгібітори CYP3A4,
такі як кетоконазол
та
ітраконазол,
будуть мати більш
виражений
вплив.

При
застосуванні
силденафілу
(100 мг разово) та
еритроміцину,
помірного
інгібітора CYP3A4,
у рівноважному
стані (500 мг 2
рази на добу
протягом 5
днів)
спостерігалося
підвищення AUC
силденафілу
на 182 %. У
здорових
добровольців
чоловічої
статі не
спостерігалося
впливу
азитроміцину
(500 мг на добу протягом
3 діб) на AUC, Сmax, Tmax,
константу
швидкості
елімінації
та подальший
період
напіввиведення
силденафілу або
його
головного
циркулюючого
метаболіту.
Циметидин
(інгібітор
цитохрому Р450
та неспецифічний
інгібітор CYP3A4) у
дозі 800 мг при
одночасному
застосуванні
із
силденафілом
у дозі 50 мг у
здорових
добровольців
призводив до
підвищення
плазмових
концентрацій
силденафілу
на 56 %.

Грейпфрутовий
сік є слабким
інгібітором
CYP3A4 у стінці
кишечнику і
може викликати
помірне
підвищення
рівня
силденафілу
у плазмі
крові.

Одноразове
застосування
антацидів
(магнію
гідроксиду/алюмінію
гідроксиду)
не впливало
на біодоступність
силденафілу.

Хоча
досліджень
специфічної
взаємодії з усіма
лікарськими
засобами не
проводилося,
за даними
популяційного
фармакокінетичного
аналізу,
фармакокінетика
силденафілу
не
змінювалася
при його
одночасному
застосуванні
з
лікарськими
засобами, що
належать до
групи
інгібіторів
CYP2C9 (толбутамід,
варфарин, фенітоїн),
групи
інгібіторів
CYP2D6 (таких як
селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну,
трициклічні
антидепресанти),
групи
тіазидних та
тіазидоподібних
діуретиків,
петльових та
калійзберігаючих
діуретиків,
інгібіторів ангіотензинперетворюючого
ферменту
(АГРР),
антагоністів
кальцію,
антагоністів

β-адренорецепторів
або
індукторів
метаболізму
CYP450 (таких як
рифампіцин,
барбітурати).

У
процесі
дослідження
за участю
здорових
добровольців-чоловіків
одночасне
застосування
антагоніста
ендотеліну
босентану
(помірний
індуктор CYP3A4, CYP2C9
та, можливо, CYP2C19)
у рівноважному
стані (125 мг 2
рази на добу)
та
силденафілу
у
рівноважному
стані (80 мг 3
рази на добу)
призводило
до зниження AUC
та Cmax
силденафілу
на 62,6 % та 55,4 %
відповідно.
Тому одночасне
застосування
таких
потужних індукторів
CYP3A4, як
рифампін,
може
призводити
до більш
вираженого
зниження
концентрації
силденафілу
в плазмі
крові.

Нікорандил
являє собою
гібрид
активатора
кальцієвих
каналів та
нітрату.
Нітратний
компонент
зумовлює
можливість
його серйозної
взаємодії із силденафілом.

Ефекти
силденафілу
на інші
лікарські
засоби.

Дослідження
in vitro. Силденафіл
– слабкий
інгібітор
ізоформ 1А2, 2C9, 2C19, 2D6,
2E1 та 3А4 цитохрому
Р450 (ІК50 > 150
мкмоль).
Оскільки
пікові
плазмові
концентрації
силденафілу
дорівнюють
приблизно 1
мкмоль, вплив
препарату
Силдокад на
кліренс
субстратів
цих
ізоферментів
малоймовірний.

Відсутні
дані щодо
взаємодії
силденафілу
та таких
неспецифічних
інгібіторів
фосфодіестерази,
як теофілін
та
дипіридамол.

Дослідження
in vivo. Оскільки
відомо, що силденафіл
впливає на
метаболізм
оксиду
азоту/циклічного
гуанозинмонофосфату
(цГМФ), було
встановлено,
що
силденафіл
потенціює
гіпотензивну
дію нітратів,
тому його
одночасне
застосування
з донорами
оксиду азоту
або з
нітратами у
будь-якій
формі
протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»).

Ріоцигуат. Доклінічні
дослідження продемонстрували адитивний
системний
ефект
зниження
артеріального
тиску при
одночасному
застосуванні
інгібіторів
ФДЕ5 з
ріоцигуатом. Клінічні
дослідження
продемонстрували,
що ріоцигуат посилює
гіпотензивну
дію
інгібіторів
ФДЕ5. У
пацієнтів,
які брали
участь у
дослідженні,
не
спостерігали
позитивного
клінічного
ефекту при
одночасному
застосуванні
інгібіторів
ФДЕ5 з
ріоцигуатом.
Протипоказане
одночасне застосування
ріоцигуату з
інгібіторами ФДЕ5 (у
тому числі із
силденафілом)
(див.
розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
силденафілу
та блокаторів
α-адренорецепторів
може призвести
до розвитку
симптоматичної
гіпотензії у
деяких
схильних до цього
пацієнтів.
Така реакція
найчастіше виникала
протягом 4
годин після
застосування
силденафілу
(див. розділ «Особливості
застосування»
та «Спосіб
застосування
та дози»). У
процесі 3
досліджень
специфічної
взаємодії
лікарських
засобів
блокатор
α-адренорецепторів
доксазозин (4
мг та 8 мг) та
силденафіл (25
мг, 50 мг та 100 мг)
застосовували
одночасно
пацієнтам із
доброякісною
гіперплазією
передміхурової
залози, стабілізація
стану яких
була
досягнута при
застосуванні
доксазозину.
У цих
популяціях
спостерігалося
середнє додаткове
зниження
артеріального
тиску у
положенні
лежачи на 7/7 мм
рт. ст., 9/5 мм рт.
ст. та 8/4 мм рт.
ст. та
середнє
зниження артеріального
тиску у
положенні
стоячи на 6/6 мм
рт. ст., 11/4 мм рт.
ст., 4/5 мм рт. ст.
відповідно.
При одночасному
застосуванні
силденафілу
та доксазозину
у пацієнтів, стабілізація
стану яких
була
досягнута при
застосуванні
доксазозину,
іноді
повідомляли
про розвиток
симптоматичної
ортостатичної
гіпотензії. У
цих
повідомленнях
йшлося про
випадки
запаморочення
та стан перед
непритомністю,
але без
синкопе.

Не спостерігалося
жодних
значущих
взаємодій
при
одночасному
застосуванні
силденафілу
(50 мг) і
толбутаміду
(250 мг) або
варфарину (40
мг), що
метаболізуються
CYP2C9.

Силденафіл
(50 мг) не
призводив до
подовження
часу
кровотечі,
спричиненої
застосуванням
ацетилсаліцилової
кислоти (150 мг).

Силденафіл
(50 мг) не
потенціював
гіпотензивну
дію алкоголю
у здорових
добровольців
при
середньому
максимальному
рівні
етанолу
крові 80 мг/дл.

У
пацієнтів,
які
застосовували
силденафіл,
не
спостерігалося
жодних
відмінностей
профілю
побічних
ефектів
порівняно з
плацебо при
одночасному
застосуванні
таких класів
гіпотензивних
лікарських
засобів, як
діуретики,
блокатори
β-адренорецепторів,
інгібітори
АПФ,
антагоністи
ангіотензину
ІІ, антигіпертензивні
лікарські
засоби
(судинорозширювальні
та
центральної
дії),
блокатори адренергічних
нейронів,
блокатори
кальцієвих
каналів та
блокатори
α-адренорецепторів.
У
спеціальному
дослідженні
взаємодії
при
одночасному
застосуванні
силденафілу
(100 мг) та
амлодипіну
пацієнтам із
артеріальною
гіпертензією
спостерігалося
додаткове зниження
систолічного
артеріального
тиску в
положенні
лежачи на 8 мм
рт. ст.
Відповідне
зниження
діастолічного
артеріального
тиску
становило 7
мм рт.ст. За
величиною ці
додаткові
зниження
артеріального
тиску були
порівнянними
із тими, що
спостерігалися
при застосуванні
лише
силденафілу
у здорових
добровольців
(див. розділ
«Фармакологічні
властивості»).

Силденафіл
у дозі 100 мг не
впливав на
фармакокінетичні
показники
інгібіторів
ВІЛ-протеази,
саквінавіру
та
ритонавіру, які
є
субстратами
CYP3A4.

У
здорових
добровольців
чоловічої
статі застосування
силденафілу
у
рівноважному
стані (80 мг  3 рази на
добу)
призводило
до
підвищення AUC
та Cmax
босентану (125
мг 2 рази на
добу) на 49,8 %  та 42 %
відповідно.

Особливості
застосування.

До
початку
терапії слід
зібрати
медичний анамнез
пацієнта та
провести
фізикальне обстеження
для
діагностики
еректильної дисфункції
та
визначення
її можливих
причин.

Фактори
ризику
серцево-судинних
захворювань. Оскільки
сексуальна
активність
супроводжується
певним
ризиком з
боку серця,
до початку
будь-якого
лікування еректильної
дисфункції
лікар
повинен
оцінити стан
серцево-судинної
системи пацієнта.
Силденафіл
чинить
судинорозширювальну
дію, що
проявляється
легким та
короткочасним
зниженням
артеріального
тиску (див.
розділ
«Фармакодинаміка»).
До
призначення
силденафілу
лікар повинен
ретельно
зважити, чи
може такий
ефект несприятливо
впливати на
пацієнтів із
певними
основними
захворюваннями,
особливо у комбінації
із
сексуальною
активністю.
До пацієнтів
із
підвищеною
чутливістю
до вазодилятаторів
належать
пацієнти з
обструкцією
вивідного
тракту
лівого шлуночка
(наприклад,
стеноз аорти,
гіпертрофічна
обструктивна
кардіоміопатія)
або пацієнти з
рідкісним
синдромом
мультисистемної
атрофії,
одним із
проявів якої
є тяжке
порушення
регуляції
артеріального
тиску з боку
вегетативної
нервової
системи.

Силдокад
потенціює
гіпотензивний
ефект нітратів
(див. розділ
«Протипоказання»).

У
постмаркетинговому
періоді
повідомляли
про тяжкі
побічні
реакції з
боку
серцево-судинної
системи,
включаючи
інфаркт
міокарда,
нестабільну
стенокардію,
раптову
серцеву
смерть,
шлуночкову
аритмію, цереброваскулярні
крововиливи,
транзиторну
ішемічну
атаку,
артеріальну
гіпертензію
та
артеріальну
гіпотензію,
які за часом
збігалися із
застосуванням
препарату Силдокад.
У більшості
пацієнтів,
але не у всіх,
існували фактори
ризику
серцево-судинних
захворювань.
Багато таких
побічних
реакцій
спостерігалося
під час або
одразу після
статевого
акту і лише
кілька
трапилося
невдовзі після
застосування
препарату
Силдокад без
сексуальної
активності.
Тому
неможливо
визначити, чи
пов’язаний
розвиток
таких
побічних реакцій
безпосередньо
із факторами
ризику, чи їх
розвиток
зумовлений
іншими
чинниками.

Пріапізм.
Засоби
для
лікування
еректильної
дисфункції, у
тому числі й
силденафіл,
слід призначати
з
обережністю
пацієнтам з
анатомічною
деформацією
пеніса
(ангуляція,
кавернозний
фіброз або хвороба
Пейроні) або
пацієнтам зі
станом, що
спричиняє
розвиток
пріапізму
(серпоподібноклітинна
анемія, множинна
мієлома або
лейкемія).

Після
виходу препарату
на ринок
повідомляли
про випадки
подовженої
ерекції та
пріапізму.
Якщо ерекція
триває більше
ніж 4 години, пацієнтам
слід негайно
звернутися
за медичною
допомогою. За
відсутності
негайного
лікування
пріапізм
може
призвести до
пошкодження
тканин пеніса
та до стійкої
втрати
потенції.

Одночасне
застосування
з іншими
інгібіторами
ФДЕ5 або
іншими
препаратами
для лікування
еректильної
дисфункції. Безпека
та
ефективність
одночасного
застосування
силденафілу
з іншими
інгібіторами
ФДЕ5 або
іншими
препаратами
для
лікування
гіпертензії
легеневої
артерії, які
містять
силденафіл
(наприклад,
Ревацио), чи з
іншими
препаратами
для лікування
еректильної
дисфункції
не вивчалися.
Тому
застосування
таких
комбінацій
не рекомендоване.

Вплив
на зір. Спонтанні
повідомлення
про
виникнення
дефектів
зору
надходили
асоційовано
із
застосуванням
силденафілу
та інших
інгібіторів
ФДЕ5 (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Про випадки
неартеріальної
передньої
ішемічної
невропатії
зорового нерва,
що є
рідкісним
станом,
надходили
спонтанні повідомлення
та
повідомлялося
у наглядовому
дослідженні
асоційовано
із застосуванням
силденафілу
та інших
інгібіторів
ФДЕ5 (див.
розділ
«Побічні
реакції»).
Пацієнтів
слід
попередити,
що у разі раптового
порушення
зору застосування
препарату
Силдокад
слід припинити
та негайно
звернутися
до лікаря (див.
розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
з
ритонавіром. Одночасне
застосування
силденафілу
та ритонавіру
не
рекомендується
(див. розділ «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Одночасне
застосування
з
блокаторами
α-адренорецепторів.
Пацієнтам,
які
застосовують
блокатори α-адренорецепторів,
застосовувати
силденафіл
слід з
обережністю,
оскільки
така комбінація
може
призвести до
симптоматичної
гіпотензії у
деяких
схильних до
цього пацієнтів.
Симптоматична
гіпотензія
зазвичай
виникає
протягом 4
годин після
застосування
силденафілу.
З метою
мінімізації можливого
розвитку
постуральної
гіпотензії у
пацієнтів,
які
застосовують
блокатори
α-адренорецепторів,
їх стан
потрібно стабілізувати
за допомогою
блокаторів
α-адренорецепторів
до початку
застосування
силденафілу.
Також слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).
Крім того,
слід
проінформувати
пацієнтів, як
діяти у разі
появи
симптомів
ортостатичної
гіпотензії.

Вплив
на кровотечу. Дослідження
тромбоцитів
людини
продемонстрували,
що in vitro
силденафіл
потенціює
антиагрегаційні
ефекти
натрію
нітропрусиду.
Немає жодної
інформації
щодо безпеки
застосування
силденафілу
пацієнтам із
порушеннями
згортання
крові або
гострою
пептичною
виразкою.
Таким чином,
застосування
силденафілу
пацієнтами
цієї групи можливе
лише після
ретельної
оцінки співвідношення
користі та
ризиків.

Плівкова
оболонка
таблеток
містить
лактозу.
Препарат
Силдокад не
слід
застосовувати
чоловікам із
такими рідкісними
спадковими
порушеннями,
як непереносимість
галактози,
недостатність
лактази
Лаппа або
мальабсорбція
глюкози-галактози.

Після
застосування
дози 100 мг
здоровими
добровольцями
не
спостерігалося
впливу на морфологію
чи рухомість
сперматозоїдів
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Втрата
слуху. Лікарям
слід
порадити
пацієнтам
припинити
застосування
інгібіторів
ФДЕ5, включаючи
препарат
Силдокад, та
негайно
звернутися
за медичного
допомогою у
випадках
раптового
зниження чи
втрати слуху.
Про ці явища,
які також
можуть
супроводжуватися
дзвоном у
вухах та
запамороченням,
повідомлялося
з асоціацією
у часі із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5,
включаючи
препарат
Силдокад.
Визначити, чи
ці явища
прямо
пов’язані із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5 чи з іншими
факторами
неможливо.

Одночасне
застосування
з
гіпотензивними
препаратами. Силдокад
чинить
системну
судинорозширювальну
дію та може в
подальшому
знижувати
артеріальний
тиск у
пацієнтів,
які
застосовують
гіпотензивні
лікарські
засоби. У
окремому
дослідженні
лікарської
взаємодії
одночасне
застосування
амлодипіну (5
мг або 10 мг) та
препарату
Силдокад (100
мг)
перорально
спостерігалося
середнє додаткове
зниження
систолічного
тиску на 8 мм
рт. ст. та
діастолічного
– на 7 мм рт. ст.

Захворювання,
що
передаються
статевим шляхом.
Застосування
препарату
Силдокад не
захищає від
захворювань,
що
передаються
статевим
шляхом. Слід
розглянути
можливість
проінструктувати
пацієнтів
щодо необхідних
запобіжних
засобів для
захисту від
захворювань,
що
передаються
статевим
шляхом,
включаючи
вірус
імунодефіциту
людини.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Препарат
Силдокад не
призначений
для застосування
жінками.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами.

Досліджень
впливу на
здатність
керувати автотранспортом
і оперувати
механізмами
не
проводилось.

Оскільки у процесі
досліджень
силденафілу
повідомляли
про
запаморочення
і зміни зору,
пацієнти повинні
враховувати
ці можливі
побічні
реакції
перед
заняттям
потенційно
небезпечними
видами
діяльності.

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат
застосовують
перорально.

Дорослі.
Рекомендована
доза
препарату Силдокад
становить 50
мг та
застосовується
у разі необхідності
приблизно за
годину до
сексуальної
активності.
Залежно від
ефективності
та
переносимості
препарату
дозу можна
збільшити до
100 мг або
знизити до 25
мг.
Максимальна
рекомендована
доза - 100 мг.
Частота
застосування
максимальної
рекомендованої
дози
препарату
становить 1 раз
на добу. При
застосуванні
препарату Силдокад
під час вживання
їжі дія
препарату
може
наставати
пізніше, ніж
при його
застосуванні
натще.

Пацієнти
літнього
віку. Необхідність
у корекції
дози
пацієнтам літнього
віку (≥ 65 років)
відсутня.

Пацієнти
із нирковою
недостатністю.
Пацієнтам
із нирковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості
(кліренс
креатиніну 30-80
мл/хв)
рекомендована
доза препарату
є такою ж, як
наведено
вище у розділі
«Дорослі».

Оскільки
у пацієнтів із
нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня
(кліренс
креатиніну < 30
мл/хв) кліренс
силденафілу
знижений,
слід
розглянути
можливість
застосування
дози 25 мг.
Залежно від
ефективності
та
переносимості
препарату
при
необхідності
дозу можна
збільшити
поступово до
50 мг та до 100 мг.

Пацієнти
з печінковою
недостатністю.
Оскільки
у пацієнтів
із
печінковою
недостатністю
(наприклад,
цирозом)
кліренс
силденафілу
знижений, слід
розглянути
можливість
застосування
дози 25 мг.
Залежно від
ефективності
та переносимості
препарату
при
необхідності
дозу можна
збільшити
поступово до
50 мг та до 100 мг.

Пацієнти,
які
застосовують
інші
лікарські
засоби. Якщо
пацієнти
одночасно
застосовують
інгібітори CYP3A4
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»),
слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг (за винятком
ритонавіру,
застосування
якого одночасно
із
силденафілом
не
рекомендується,
див. розділ
«Особливості
застосування»).

З
метою
мінімізації
можливого
розвитку постуральної
гіпотензії у
пацієнтів,
які застосовують
блокатори
α-адренорецепторів,
їх стан
потрібно
стабілізувати
за допомогою
блокаторів
α-адренорецепторів
до початку
застосування
силденафілу.
Також слід
розглянути
можливість
застосування
початкової
дози 25 мг (див.
розділи «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»
та «Особливості
застосування»).

Дiти.

Силденафіл
не показаний
для
застосування
особам віком
до 18 років.

Передозування.

У
процесі
досліджень
за участю
добровольців
при застосуванні
разової дози
силденафілу
до

800 мг
побічні
реакції були
подібними до
тих, що спостерігалися
при
застосуванні
силденафілу
у нижчих
дозах, але
зустрічалися
частіше та
були більш
тяжкими.
Застосування
силденафілу
у дозі 200 мг не
призводило до
підвищення
ефективності,
але спричиняло
зростання
кількості
випадків
розвитку
побічних реакцій
(головного
болю,
припливів
крові, запаморочення,
диспепсії,
закладеності
носа, порушень
з боку
органів
зору).

У
випадку
передозування
при
необхідності
вдаються до
звичайних
підтримуючих
заходів.
Прискорення
кліренсу
силденафілу
при
гемодіалізі
малоймовірне
внаслідок
високого
ступеня зв’язування
препарату з
білками
плазми крові
та
відсутності
елімінації
силденафілу із
сечею.

Побічні
реакції.

Профіль
безпеки
препарату Силдокад
базується на
даних,
отриманих від
9570 пацієнтів із
74 подвійних
сліпих
плацебо-контрольованих
клінічних
досліджень.
Найчастіше
повідомляли
про такі
побічні
реакції, як
головний
біль, припливи
крові,
диспепсія,
закладеність
носа, біль у
спині,
запаморочення,
нудота, припливи
жару,
порушення зору,
ціанопсія та
затьмарення
зору. Інформація
щодо
побічних
реакцій у
рамках постмаркетингового
спостереження
була зібрана
протягом
періоду
тривалістю
більше ніж 10
років. Оскільки
заявникові
повідомляли
не про всі
побічні
реакції та не
всі побічні
реакції були
включені в
базу даних з
безпеки, частота
таких
реакцій не
може бути
достовірно
визначена.

Усі
клінічно
значущі
побічні
реакції, що спостерігалися
під час
клінічних
досліджень
частіше, ніж
при
застосуванні
плацебо, наведено
нижче
відповідно
до класифікації
«Система-орган-клас»
та частоти: дуже
часто (≥ 1/10),
часто (≥ 1/100 - < 1/10),
нечасто (≥ 1000 - < 1/100)
та рідко

(≥ 1/10000 - < 1/1000).
Крім того,
частота
клінічно
значущих
побічних
реакцій, про
які
повідомляли
у рамках
досвіду
застосування
після виходу
на ринок,
визначена як
невідома. У
межах кожної
частотної
групи
побічні реакції
наведені у
порядку
зменшення їх
серйозності.

Інфекційні
та інвазивні
захворювання

Нечасто: риніт.

З боку
імунної
системи

Нечасто: підвищена
чутливість.

З боку
нервової
системи

Дуже
часто: головний
біль.

Часто:
запаморочення.

Нечасто:
сонливість,
гіпестезія.

Рідко:
інсульт,
транзиторна
ішемічна
атака, судоми*,
рецидиви
судом*,
синкопе.

З боку
органів зору

Часто:
порушення
сприйняття
кольору**,
розлади зору,
затьмарення
зору.

Нечасто:
розлади
сльозовиділення***,
біль в очах,
фотофобія,
фотопсія,
гіперемія
очей,
яскравість
зору,
кон’юнктивіт.

Рідко:
неартеріальна
передня
ішемічна
нейропатія
зорового
нерва*,
оклюзія
судин
сітківки*,
ретинальний
крововилив,
артеріосклеротична
ретинопатія,
порушення з
боку сітківки,
глаукома,
дефекти поля
зору,
диплопія, зниження
гостроти
зору, міопія,
астенопія, плаваючі
помутніння
склоподібного
тіла,
порушення з
боку
райдужної
оболонки, мідріаз,
поява сяючих
кругів
навколо джерела
світла (гало)
у полі зору,
набряк очей,
припухлість очей,
порушення з
боку очей,
гіперемія
кон’юнктиви,
подразнення
очей,
аномальні
відчуття в
очах, набряк
повік,
знебарвлення
склери.

З боку
органів слуху
та
вестибулярного
апарату

Нечасто:
запаморочення,
дзвін у вухах.

Рідко:
глухота.

З боку
серця

Нечасто:
тахікардія,
посилене
серцебиття.

Рідко:
раптова
серцева
смерть*,
інфаркт
міокарда, шлуночкова
аритмія*,
фібриляція
передсердь,
нестабільна
стенокардія.

З боку
судин.

Часто: припливи
крові до
обличчя, припливи
жару.

Нечасто: артеріальна
гіпертензія, артеріальна
гіпотензія.

З боку респіраторної
системи,
грудної
клітки та
середостіння

Часто:
закладеність
носа.

Нечасто:
носова
кровотеча,
закладеність
придаткових
пазух носа.

Рідко:
відчуття
стиснення у
горлі, набряк
слизової
оболонки
носа, сухість
у носі.

З боку
шлунково-кишкового
тракту

Часто:
нудота,
диспепсія.

Нечасто:
гастроезофагеальна
рефлюксна
хвороба, блювання,
біль у
верхній
частині
живота, сухість
у роті.

Рідко:
гіпестезія
ротової
порожнини.

З боку
шкіри та підшкірної
тканини

Нечасто:
висипання.

Рідко:
синдром
Стівенса-Джонсона*,
токсичний
епідермальний
некроліз*.

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини

Нечасто:
міалгія, біль
у кінцівках.

З
боку
сечовидільної
системи

Нечасто:
гематурія.

З боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз

Рідко:
кровотеча зі
статевого
члена, пріапізм*,
гематоспермія,
подовжена
ерекція.

Загальні
розлади та
реакції у
місці
введення

Нечасто: біль у
грудях,
підвищена
стомлюваність,
відчуття
жару.

Рідко:
подразнення.

Обстеження.

Нечасто:
підвищена
частота
серцевих
скорочень.

* Повідомлялося
лише під час
дослідження
після виходу
препарату на
ринок.

** Порушення
сприйняття
кольору:
хлоропсія, хроматопсія,
ціанопсія,
еритропсія,
ксантопсія.

*** Порушення
сльозовиділення:
сухість в
очах,
порушення
сльозовиділення
та підвищення
сльозовиділення.

Нижчезазначені
явища
спостерігалися
у < 2 %
пацієнтів у
процесі
контрольованих
клінічних
досліджень,
причинний
взаємозв’язок
не
визначений. Повідомлення
включали
явища, що
мали вірогідний
зв’язок із
застосуванням
препарату.
Явища, які не
були
зазначені,
були легкими
та повідомлення
були дуже
неточними,
щоб мати значення.

Загальні.
Набряк
обличчя,
реакції
фоточутливості,
шок, астенія,
біль, раптове
падіння, біль
у животі,
раптове
пошкодження.

З боку
серцево-судинної
системи: стенокардія,
АV-блокада,
мігрень,
постуральна
гіпотензія,
ішемія
міокарда,
тромбоз судин
головного
мозку,
раптова
зупинка серця,
порушення
результатів
на ЕКГ,
кардіоміопатія.

З
боку
шлунково-кишкового
тракту: глосит, коліт,
дисфагія,
гастрит,
гастроентерит,
езофагіт,
стоматит,
порушення
результатів
печінкових
проб,
ректальна
кровотеча,
гінгівіт.

З боку
системи
крові та
лімфатичної
системи: анемія,
лейкопенія.

Розлади
метаболізму
та
харчування: спрага,
набряк,
подагра, нестабільний
діабет,
гіперглікемія,
периферичні
набряки,
гіперурикемія,
гіпоглікемія,
гіпернатріємія.

З
боку
скелетно-м’язової
системи: артрит,
артроз,
розрив
сухожилля,
теносиновіт,
біль у
кістках,
міастенія,
синовіт.

З
боку
нервової
системи:
атаксія,
невралгія,
нейропатія,
парестезія,
тремор,
вертиго,
депресія,
безсоння,
аномальні
сновидіння,
зниження
рефлексів.

З
боку
дихальної
системи: астма,
диспное,
ларингіт,
фарингіт,
синусит,
бронхіт,
посилене
слиновиділення,
посилення
кашлю.

З
боку шкіри: кропив’янка,
герпес,
свербіж,
пітливість,
виразки
шкіри,
контактний
дерматит,
ексфоліативний
дерматит.

Специфічні
відчуття: раптове
зниження чи
втрата слуху,
біль у вухах,
крововилив у
око,
катаракта,
сухість в очах.

З боку
урогенітальної
системи: цистит,
ніктурія, підвищена
частота
сечовипускань,
збільшення
молочних
залоз,
нетримання
сечі, порушення
еякуляції,
набряк
статевих
органів, аноргазмія.

Досвід
застосування
після виходу
на ринок. Після
виходу
препарату на
ринок були
ідентифіковані
нижчезазначені
побічні реакції.
Оскільки про
такі реакції
повідомляють
добровільно
та
повідомлення
надходять від
невизначеної
кількості
пацієнтів, не
завжди можна
достовірно
оцінити їх
частоту та
встановити
причинний
зв’язок із експозицією
лікарського
засобу. Ці
явища були
зазначені як
через їх
серйозність,
частоту
повідомлення,
відсутність
чіткого
альтернативного
зв’язку, так
і через
комбінацію
цих факторів.

Серцево-судинні
та
цереброваскулярні
явища. Повідомляли
про серйозні
серцево-судинні,
цереброваскулярні
та судинні
явища, включаючи
цереброваскулярну
кровотечу,
субарахноїдальну
та
внутрішньоцеребральну
кровотечу та
легеневу
кровотечу, що
були пов’язані
у часі із
застосуванням
препарату Силдокад.
Більшість
пацієнтів,
але не всі,
мали існуючі
фактори
серцево-судинного
ризику. Повідомлялося,
що багато з
цих явищ
виникли під час
або відразу
після
сексуальної
активності,
та декілька
явищ виникли
відразу під час
застосування
препарату Силдокад
без
сексуальної
активності.
Інші явища виникли
протягом
наступних
годин чи днів
після
застосування
препарату Силдокад
та
сексуальної
активності.
Неможливо
встановити,
чи мають ці
явища прямий
зв’язок із
застосуванням
препарату, із
сексуальною
активністю, з
наявними
факторами
ризику чи з
комбінацією
цих факторів,
чи з іншими
факторами.

Кровоносна
та
лімфатична
системи:
вазооклюзивний
криз. У
невеликому
завчасно
припиненому
дослідженні
застосування
препарату
Ревацио
(силденафіл)
для пацієнтів
із легеневою
артеріальною
гіпертензією,
вторинною
щодо
серпоподібноклітинної
анемії, при
застосуванні
силденафілу
про розвиток
вазооклюзивних
кризів, що
потребували
госпіталізації,
повідомляли
частіше, ніж
при застосуванні
плацебо.
Клінічне
значення
цієї інформації
для
пацієнтів,
які
застосовують
препарат Силдокад
з метою лікування
еректильної
дисфункції
невідоме.

Нервова
система:
тривога,
транзиторна
глобальна
амнезія.

Специфічні
відчуття.

Слух. Після
виходу препарату
на ринок
повідомляли
про випадки
раптового
зниження чи
втрати слуху,
пов’язані у
часі із
застосуванням
препарату Силдокад.
У деяких
випадках
повідомляли
про
наявність
медичних
станів та
інших факторів,
що могли
відіграти
роль у
розвитку побічних
реакцій з
боку слуху. У
багатьох випадках
інформація
щодо
подальшого
медичного
спостереження
відсутня.
Визначити, чи
ці явища
прямо
пов’язані із
застосуванням
препарату Силдокад,
з наявними
факторами
ризику
втрати слуху,
з
комбінацією
цих факторів
чи з іншими
факторами,
неможливо.

Зір: тимчасова
втрата зору,
почервоніння
очей, печія в
очах,
підвищення
внутрішньоочного
тиску, набряк
сітківки, судинні
захворювання
сітківки або
кровотеча,
відшарування
склоподібного
тіла.

Після
виходу
препарату на
ринок рідко
повідомляли
про випадки
неартеріальної
передньої ішемічної
невропатії
зорового
нерва, що є причиною
зниження
зору,
включаючи
постійну втрату
зору, які
були пов’язані
у часі із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5,
включаючи
препарат Силдокад.
Багато з
пацієнтів,
але не всі,
мали наявні анатомічні
або судинні
фактори
ризику розвитку
неартеріальної
передньої
ішемічної
невропатії
зорового
нерва,
включаючи (але
необов’язково
обмежуючись)
такі: низьке
співвідношення
діаметра
екскавації
та диска
зорового
нерва
(застійний
диск
зорового нерва),
вік більше
ніж 50 років, артеріальна
гіпертензія,
захворювання
коронарних
артерій,
гіперліпідемія
та паління.
Неможливо
визначити, чи
ці явища
прямо
пов’язані із
застосуванням
інгібіторів
ФДЕ5 чи з
наявними
анатомічними
або
судинними
факторами
ризику, чи з
комбінацією
цих всіх
факторів, чи
з іншими факторами.

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції.
Звітування
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу проводити
безперервний
моніторинг
співвідношення
між користю і
ризиками,
пов’язаними
із
застосуванням
цього
лікарського
засобу.
Лікарям слід
звітувати
про будь-які
підозрювані
побічні
реакції
відповідно
до вимог
законодавства.

Термін
придатності. 2 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в
оригінальній
упаковці в
недоступному
для дітей
місці при
температурі
не вище 25 °C.

Упаковка.

По 4 або по 10
таблеток у
блістері. По 1
блістеру у
картонній
коробці.

Категорiя
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Джубілант
Дженерікс Лімітед.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Село
Сікандарпур,
Бхаінсвал,
Шоссе
Руркі-Дехрадун,
Бхагванпур,
Район Руркі
Харідвар,
Уттаракханд,
ІН-247661, Індія.