ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного застосування лікарського засобу

ЦИПРОФЛОКСАЦИН

(CIPROFLOXACIN)

Склад:

діюча
речовина:
ciprofloxacin;

1 таблетка містить ципрофлоксацину
250 мг;

допоміжні речовини: крохмаль кукурудзяний, целюлоза
мікрокристалічна, повідон, кремнію діоксид колоїдний безводний, магнію стеарат,
макрогол 6000 (поліетиленгліколь 6000), суха суміш «Opadry ІІ white», що
містить титану діоксид (Е 171), тальк, поліетиленгліколь, полівініловий
спирт.

Лікарська
форма.
Таблетки, вкриті оболонкою.

Основні
фізико-хімічні властивості: таблетки,
вкриті оболонкою білого зі злегка жовтуватим відтінком кольору.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби для системного застосування.
Група фторхінолонів. Код АТХ J01M
A02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм дії. Бактерицидна дія
ципрофлоксацину як фторхінолонового антибактеріального засобу зумовлена
здатністю пригнічувати топоізомерази ІІ типу (ДНК-гіразу та топоізомеразу IV), які є необхідними в багатьох
процесах життєвого циклу ДНК, таких як реплікація, транскрипція, репарація і
рекомбінація.

Фармакокінетичні/фармакодинамічні взаємозв’язки.
Ефективність головним чином залежить від співвідношення між максимальною
концентрацією в сироватці крові (Cmax) та мінімальною інгібуючою
концентрацією (МІК) ципрофлоксацину для бактеріального патогену та від значення
площі під кривою (AUC) і МІК.

Механізм резистентності. Резистентність до ципрофлоксацину іn vitro зазвичай
пов’язана з мутаціями сайту-мішені, які виникають у топоізомеразі IV і ДНК-гіразі шляхом багатоступеневих мутацій. Ступінь
перехресної резистентності між ципрофлоксацином та іншими фторхінолонами, що є
наслідком вищевказаного, буває різною. Одиничні мутації, як правило, не
призводять до клінічної резистентності, однак множинні мутації зазвичай
спричиняють клінічну резистентність до кількох або всіх представників класу
фторхінолонів. Такі механізми резистентності, як непроникність та/або ефлюксний
насос, можуть спричиняти різний вплив на чутливість до фторхінолонів, що
залежить від фізико-хімічних властивостей різних представників вказаного класу
та спорідненості транспортних систем для кожної діючої речовини. Всі механізми резистентності
in vitro загалом
спостерігаються у клінічних ізолятах. Механізми резистентності, що інактивують
інші антибактеріальні засоби, такі як бар’єр проникності (притаманно для Pseudomonas
aeruginosa) та ефлюксні механізми можуть впливати на
чутливість до ципрофлоксацину.

Повідомлялося про розвиток
плазмідопосередкованої резистентності, кодованої qnr-геном.

Спектр антибактеріальної
активності. Контрольні точки відділяють чутливі штами
від штамів із середньою чутливістю, а останні − від резистентних штамів.

Чутливість мікроорганізмів
за критеріями Європейського комітету з тестування чутливості до протимікробних
препаратів (EUCAST)

Мікроорганізми

Чутливі

Резистентні

Enterobacteriaceae

£ 0,5 мг/л

> 1 мг/л

Pseudomonas spp.

£ 0,5 мг/л

> 1 мг/л

Acinetobacter spp.

£ 1 мг/л

> 1 мг/л

Staphylococcus spp.1

£ 1 мг/л

> 1 мг/л

Haemophilus influenzae та Moraxella catarrhalis

£ 0,5 мг/л

> 0,5 мг/л

Neisseria gonorrhoeae

£ 0,03 мг/л

> 0,06 мг/л

Neisseria meningitidis

£ 0,03 мг/л

> 0,06 мг/л

Не пов’язані з
видами контрольні точки *

£ 0,5 мг/л

> 1 мг/л

1              Staphylococcus spp. – контрольні точки для
ципрофлоксацину стосуються терапії із застосуванням високих доз.

*             Не пов’язані з видами контрольні
точки були визначені головним чином на основі співвідношення фармакокінетичних
та фармакодинамічних даних і не
залежать від МІК для окремих видів. Вони використовуються тільки для видів,
які не мають власних контрольних точок, а не для тих видів, у яких проведення
тесту на чутливість не рекомендується.

Поширеність
набутої резистентності виділених видів може варіювати залежно від місцевості і
часу, тому необхідна місцева інформація про резистентність, особливо при
лікуванні тяжких інфекцій. У разі необхідності слід звернутися за консультацією
до спеціалістів, коли місцева поширеність резистентності набула такого рівня,
що користь від застосування засобу, принаймні щодо деяких видів інфекцій, є
сумнівною.

До
ципрофлоксацину загалом чутливі такі роди та види бактерій (для виду Streptococcus див. розділ «Особливості застосування»).

Чутливі
(зазвичай) види мікроорганізмів

Аеробні грампозитивні
мікроорганізми

Bacillus anthracis (1)

Аеробні
грамнегативні мікроорганізми

Aeromonas spp.

Brucella spp.

Citrobacter koseri

Francisella tularensis

Haemophilus ducreyi

Haemophilus influenzae*

Legionella spp.

Moraxella catarrhalis*

Neisseria meningitidis

Pasteurella spp.

Salmonella spp.*

Shigella spp.*

Vibrio spp.

Yersinia pestis

Анаеробні мікроорганізми

Mobiluncus

Інші мікроорганізми

Chlamydia trachomatis ($)

Chlamydia pneumoniae ($)

Mycoplasma hominis ($)

Mycoplasma pneumoniae ($)

Види, які можуть набувати резистентності

Аеробні
грампозитивні мікроорганізми

Enterococcus faecalis ($)

Staphylococcus spp.* (2)

Аеробні
грамнегативні мікроорганізми

Acinetobacter baumannii+

Burkholderia cepacia+*

Campylobacter spp.+*

Citrobacter freundii*

Enterobacter aerogenes

Enterobacter cloacae*

Escherichia coli*

Klebsiella oxytoca

Klebsiella pneumoniae*

Morganella morganii*

Neisseria gonorrhoeae*

Proteus mirabilis*

Proteus vulgaris*

Providencia spp.

Pseudomonas aeruginosa*

Pseudomonas fluorescens

Serratia marcescens*

Анаеробні мікроорганізми

Peptostreptococcus spp.

Propionibacterium acnes

Мікроорганізми,
початково резистентні до ципрофлоксацину

Аеробні
грампозитивні мікроорганізми

Actinomyces

Enteroccus faecium

Listeria monocytogenes

Аеробні
грамнегативні мікроорганізми

Stenotrophomonas maltophilia

Анаеробні мікроорганізми

За винятком зазначених вище

Інші
мікроорганізми

Mycoplasma genitalium

Ureaplasma urealitycum

*             Клінічна
ефективність продемонстрована для чутливих ізолятів за затвердженими
клінічними показаннями.

+                     Показник резистентності
≥ 50 % в одній або більше країн ЄС.

($)           Природна середня чутливість у разі
відсутності набутого механізму резистентності.

(1)           Відомо, що дослідження на
експериментальних тваринах з інфікуванням їх повітряно-крапельним шляхом спорами
Bacillus anthracis доводять, що прийом антибіотиків
одразу після контакту з патогеном допомагає уникнути захворювання, якщо
вдається досягти зменшення кількості спор нижче інфікуючої дози. Рекомендації
щодо застосування ципрофлоксацину базуються переважно на даних про чутливість in
vitro у
тварин та на обмежених даних щодо людей. Лікування тривалістю 2 місяці пероральною формою
ципрофлоксацину у дозі 500 мг двічі на добу вважається ефективним для
попередження інфікування сибірською виразкою у дорослих. Лікар повинен
звернутися до національних та/або міжнародних протоколів лікування сибірської
виразки.

(2)           Метицилінрезистентний S. aureus дуже часто є одночасно
резистентним і до фторхінолонів. Показник резистентності до метициліну серед
усіх видів стафілококу становить близько 20–50 % і є зазвичай високим у
госпітальних ізолятів.

Доклінічні дані з
безпеки. Не
виявлено особливої небезпеки для людей за результатами загальноприйнятих
досліджень токсичності одноразової дози, токсичності повторюваних доз, канцерогенного
потенціалу або репродуктивної токсичності.

Фармакокінетика.

Абсорбція. Після перорального застосування
таблеток ципрофлоксацину у дозі 250 мг, 500 мг
та 750 мг ципрофлоксацин швидко та добре всмоктується, переважно із верхнього
відділу тонкого кишечнику. Максимальні концентрації у сироватці крові
досягаються через 1–2 години.

Одноразові
дози 100–750 мг
призводили до дозозалежних максимальних сироваткових концентрацій (Cmax)
між 0,56 та 3,7 мг/л. Сироваткові концентрації зростають пропорційно при дозах
до 1000 мг.

Абсолютна
біодоступність препарату становить 70–80 %. Пероральна доза ципрофлоксацину 500
мг кожні 12 годин характеризувалася загальною площею під кривою
концентрація/час (AUC), еквівалентною такій після внутрішньовенної інфузії 400 мг
ципрофлоксацину, яку здійснювали упродовж 60 хвилин кожні 12 годин.

Розподіл. Відсоток зв’язування
ципрофлоксацину з білками крові незначний (20–30 %). Ципрофлоксацин
знаходиться у плазмі крові переважно в неіонізованій формі і має значний об’єм
розподілу у стані стійкої рівноваги, який становить 2–3 л/кг маси тіла; досягає високих концентрацій у
різних тканинах, наприклад, у легенях (епітеліальна рідина, альвеолярні
макрофаги, зразки біопсії), синусах, запалених пошкоджених тканинах та в
тканинах сечостатевих органів (сеча, простата, ендометрій), де загальна
концентрація перевищує таку у плазмі крові.

Біотрансформація. Були зафіксовані
низькі концентрації таких чотирьох метаболітів: дезетиленципрофлоксацину (M1),
сульфоципрофлоксацину (М2), оксоципрофлоксацину (М3) та
формілципрофлоксацину (M4). Метаболіти демонструють in vitro антимікробну
активність, але меншою мірою, ніж початкова сполука.

Відомо,
що ципрофлоксацин є помірним інгібітором ізоферментів CYP 450 1A2.

Виведення. Ципрофлоксацин виділяється
здебільшого у незміненому вигляді нирками і менше – через кишечник. Період
напіввиведення з плазми крові в осіб із нормальною нирковою функцією –
приблизно 4–7 годин.

Виведення
ципрофлоксацину (% дози) при пероральному застосуванні

Назва

Шляхи
виведення

Із сечею

З фекаліями

Ципрофлоксацин

44,7

25

Метаболіти (M1–M4)

11,3

7,5

Нирковий
кліренс становить 180–300
мл/кг/год,
а загальний
кліренс − 480–600
мл/кг/год. Ципрофлоксацин підлягає клубочковій фільтрації та канальцевій
секреції. При серйозному порушенні ниркової функції період напіввиведення
ципрофлоксацину становить до 12 годин.

Ненирковий
кліренс ципрофлоксацину пояснюється у першу чергу трансінтестинальною секрецією
та метаболізмом. 1 % дози виділяється через жовчні шляхи. Ципрофлоксацин у високих
концентраціях присутній у жовчі.

Діти. Фармакокінетичні дані щодо дітей
обмежені. У ході досліджень з участю дітей не спостерігалося вікової залежності
Cmax і показника AUC (у дітей віком від 1 року). Після
багаторазового застосування препарату (10 мг/кг тричі на добу) значного
підвищення Cmax і AUC не спостерігалося. У десяти дітей з тяжким
сепсисом віком до 1 року показник Cmax становив 6,1 мг/л (діапазон
4,6–8,3 мг/л) після
одногодинної внутрішньовенної інфузії у дозі 10 мг/кг. Цей показник становив
7,2 мг/л (діапазон 4,7–11,8 мг/л)
у дітей віком від 1 до 5 років. Значення AUC становили 17,4
мг*год/л (діапазон 11,8–32,0
мг*год/л) і 16,5 мг*год/л (діапазон 11,0–23,8
мг*год/л) у відповідних вікових групах. Ці значення знаходяться у межах норми,
яка була зафіксована у дорослих при терапевтичній дозі. Відповідно до
фармакокінетичного аналізу стану педіатричних хворих з різними інфекціями
прогнозований середній період напіввиведення у дітей становить приблизно 4–5 годин, а біодоступність суспензії для перорального
застосування − від 50 % до 80 %.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Ципрофлоксацин показаний для
лікування нижчезазначених інфекцій (див. розділи «Особливості застосування» та
«Фармакологічні властивості»). Перед початком терапії слід звернути особливу
увагу на всю доступну інформацію щодо резистентності до ципрофлоксацину.

Слід взяти до уваги офіційні
рекомендації з належного застосування антибактеріальних препаратів.

Дорослі

·
Інфекції нижніх дихальних шляхів,
спричинені грамнегативними бактеріями:

- загострення
хронічного обструктивного захворювання легень*;

- бронхолегеневі
інфекції при кістозному фіброзі або при бронхоектазах;

- негоспітальна
пневмонія.

·
Хронічний гнійний отит середнього вуха.

·
Загострення хронічного синуситу, особливо
якщо він спричинений грамнегативними бактеріями*.

·
Інфекції сечового тракту:

- неускладнений
гострий цистит*;

- гострий
пієлонефрит;

- ускладнені
інфекції сечового тракту;

- бактеріальний
простатит.

·
Інфекційні ураження статевої системи:

- гонококовий уретрит і цервіцит,
спричинений чутливими штамами Neisseria gonorrhoeae;

- орхоепідидиміт, зокрема
спричинений чутливими штамами Neisseria gonorrhoeae;

-
запальні захворювання тазових органів, зокрема спричинені чутливими штамами
Neisseria gonorrhoeae.

·
Інфекції шлунково-кишкового тракту
(наприклад, лікування діареї мандрівника).

·
Інтраабдомінальні інфекції.

·
Інфекції шкіри та м’яких тканин,
спричинені грамнегативними бактеріями.

·
Інфекції кісток та суглобів.

·
Легенева форма сибірської виразки
(профілактика після контакту і радикальне лікування).

·
Гарячка у пацієнтів з нейтропенією,
спричинена бактеріальною інфекцією.

Ципрофлоксацин можна застосовувати
для ведення пацієнтів із нейтропенією та гіпертермією у разі підозри щодо
бактеріального інфекційного генезу пропасниці у вказаної категорії пацієнтів.

Діти
та підлітки

Бронхолегеневі
інфекції, спричинені Pseudomonas aeruginosa, у пацієнтів з кістозним фіброзом.

Ускладнені
інфекції сечового тракту та гострий пієлонефрит.

Легенева
форма сибірської виразки (профілактика після контакту і радикальне
лікування).

Ципрофлоксацин можна також
застосовувати для лікування тяжких інфекцій у дітей та підлітків, коли лікар
вважає це необхідним.

Лікування повинен розпочинати
лікар, який має досвід лікування кістозного фіброзу та/або тяжких інфекцій у
дітей та підлітків.

*тільки у разі якщо визнано неефективним або
недоцільним застосування інших антибактеріальних засобів, які зазвичай
призначають для лікування цієї інфекції.

Протипоказання.

Підвищена чутливість до діючої
речовини або до інших препаратів групи фторхінолонів, або до будь-якої з
допоміжних речовин лікарського засобу.

Одночасне застосування
ципрофлоксацину та тизанідину протипоказане.

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Вплив інших засобів на ципрофлоксацин

Препарати, що
подовжують інтервал QT. Ципрофлоксацин, як і інші фторхінолони,
слід призначати з обережністю пацієнтам, які отримують препарати, що подовжують
інтервал QT (наприклад, антиаритмічні засоби класу IA і III, трициклічні
антидепресанти, макроліди, антипсихотики).

Формування
хелатного комплексу. При одночасному застосуванні
ципрофлоксацину (перорально) та лікарських засобів, що містять багатовалентні
катіони, мінеральних добавок (наприклад, кальцію, магнію, алюмінію, заліза),
фосфатзв’язуючих полімерів (наприклад, севеламер або карбонат лантану),
сукральфату або антацидів, а також препаратів з великою буферною ємністю (таких
як таблетки диданозину), що містять магній, алюміній або кальцій, абсорбція
ципрофлоксацину знижується. У зв’язку з цим ципрофлоксацин слід приймати або за
1–2 години до, або
принаймні через 4 години після прийому цих препаратів.

Дане
обмеження не стосується лікарських засобів, що належать до класу блокаторів H2‑рецепторів.

Харчові та молочні
продукти. Кальцій
у складі харчових продуктів незначною мірою впливає на абсорбцію. Однак слід
уникати одночасного прийому ципрофлоксацину і молочних або збагачених
мінералами продуктів (таких як молоко, йогурт, апельсиновий сік з підвищеним
вмістом кальцію), тому що абсорбція ципрофлоксацину може знижуватися.

Пробенецид. Пробенецид впливає на ниркову секрецію ципрофлоксацину. Одночасне
застосування пробенециду та ципрофлоксацину призводить до підвищення
концентрації ципрофлоксацину у сироватці крові.

Метоклопрамід.
Метоклопрамід
прискорює всмоктування ципрофлоксацину (пероральної форми), в результаті чого
досягнення максимальної концентрації у плазмі крові відбувається швидше. Не
відзначено впливу на біодоступність ципрофлоксацину.

Омепразол.
Одночасне
застосування ципрофлоксацину і лікарських засобів, що містять омепразол,
призводить до незначного зниження Cmax і AUC ципрофлоксацину.

Вплив ципрофлоксацину на інші лікарські засоби

Тизанідин. Тизанідин
не можна застосовувати одночасно з ципрофлоксацином. Відомо, що у ході
клінічного дослідження з участю здорових добровольців при одночасному
застосуванні ципрофлоксацину і тизанідину виявлено збільшення концентрації
тизанідину у плазмі крові (збільшення Сmax у 7 разів, діапазон – 4–21 раз; збільшення показника AUC – в 10 разів,
діапазон – 6–24 рази). Зі
збільшенням концентрації тизанідину в сироватці крові асоціюються гіпотензивні
та седативні побічні реакції.

Метотрексат. При одночасному застосуванні ципрофлоксацину можливе уповільнення
тубулярного транспортування метотрексату, що може призводити до підвищення
концентрації метотрексату у плазмі крові. При цьому може збільшуватися
імовірність виникнення побічних токсичних реакцій, спричинених метотрексатом,
тому їх одночасне застосування не рекомендується.

Теофілін. Одночасне
застосування ципрофлоксацину та теофіліну
може призвести до небажаного підвищення концентрації теофіліну в сироватці
крові, що у свою чергу, може спричинити розвиток побічних реакцій. У поодиноких
випадках такі побічні реакції можуть загрожувати життю або мати летальний наслідок.
Тому при одночасному застосуванні ципрофлоксацину та теофіліну слід
контролювати концентрацію теофіліну в сироватці крові та при необхідності
знижувати його дозу.

Інші похідні
ксантину. Після
одночасного застосування ципрофлоксацину та кофеїну
або пентоксифіліну (окспентифіліну)
повідомлялося про підвищення концентрацій похідних цих ксантинів у сироватці
крові.

Фенітоїн. Одночасне
застосування ципрофлоксацину та фенітоїну може призвести до підвищення або
зниження сироваткових концентрацій фенітоїну, тому рекомендується моніторинг
рівнів препарату.

Циклоспорин.
Було
визначено транзиторне підвищення креатиніну сироватки крові при одночасному
застосуванні ципрофлоксацину та лікарських засобів, що містять циклоспорин.
Тому необхідний частий (2 рази на тиждень) контроль концентрації креатиніну сироватки
крові у цих пацієнтів.

Антагоністи
вітаміну К. При одночасному застосуванні ципрофлоксацину та
антагоністів вітаміну К може посилюватися їх антикоагулянтна дія. Ступінь
ризику може варіювати залежно від основного виду інфекції, віку, загального
стану хворого, тому точно оцінити вплив ципрофлоксацину на підвищення значення
міжнародного нормалізованого
відношення (МНВ) складно. Слід здійснювати частий контроль МНВ під час
та одразу після одночасного застосування ципрофлоксацину та антагоністів
вітаміну К (наприклад, варфарину, аценокумаролу, фенпрокумону, флуїндіону).

Дулоксетин.
Відомо,
що одночасне застосування дулоксетину із сильними інгібіторами CYP450 1A2,
такими як флувоксамін, може призвести до збільшення AUC і Cmax
дулоксетину. Незважаючи на відсутність клінічних даних про можливу взаємодію з
ципрофлоксацином, можна очікувати схожих ефектів при одночасному застосуванні
вказаних препаратів.

Ропінірол. Відомо, що
одночасне застосування ропініролу з ципрофлоксацином,
інгібітором ізоензиму CYP450 1A2 помірної дії, призводить до підвищення
Сmax і AUC ропініролу на 60 % та 84 %
відповідно. Моніторинг побічних ефектів ропініролу та відповідне корегування
дози рекомендуються здійснювати під час та
одразу після одночасного застосування з ципрофлоксацином.

Лідокаїн.
Було
показано, що у здорових осіб одночасне застосування ципрофлоксацину, помірного
інгібітора ізоферментів цитохрому Р450 1А2, і лікарських засобів, що містять
лідокаїн, знижує кліренс внутрішньовенного лідокаїну на 22 %. Незважаючи на
нормальну переносимість лікування лідокаїном, можлива взаємодія з
ципрофлоксацином, що асоціюється з побічними реакціями при одночасному
застосуванні вказаних препаратів.

Клозапін. Після
одночасного застосування 250 мг ципрофлоксацину
з клозапіном упродовж 7 днів сироваткові концентрації клозапіну і N-десметилклозапіну
були підвищені на 29 % і 31 %
відповідно. Рекомендується здійснювати клінічний нагляд та відповідну корекцію
дози клозапіну під час та одразу після
одночасного застосування з ципрофлоксацином.

Силденафіл.
Cmax
і AUC силденафілу збільшилися приблизно в 2 рази у здорових добровольців після
одночасного перорального застосування 50 мг силденафілу та 500 мг
ципрофлоксацину. Тому слід дотримуватися обережності при супутньому призначенні
ципрофлоксацину із силденафілом та враховувати співвідношення користі/ризику.

Особливості застосування.

Слід уникати застосування
ципрофлоксацину пацієнтам, у яких виникали серйозні побічні реакції в минулому
при застосуванні хінолонів або фторхінолонів. Лікування цих пацієнтів
ципрофлоксацином слід розпочинати тільки у разі відсутності альтернативних
варіантів лікування і ретельної оцінки користі/ризику.

Тяжкі
інфекції та/або змішані інфекції, спричинені грампозитивними або анаеробними
бактеріями. Ципрофлоксацин не застосовувати як монотерапію для
лікування тяжких інфекцій та інфекцій, спричинених грампозитивними або
анаеробними бактеріями. Для лікування вказаних інфекцій ципрофлоксацин слід
застосовувати у комбінації з відповідними антибактеріальними засобами.

Стрептококові
інфекції (включаючи Streptococcus
pneumoniae). Ципрофлоксацин
не рекомендується для лікування стрептококових інфекцій через недостатню
ефективність.

Інфекції статевої системи. Фторхінолонрезистентні штами Neisseria gonorrhoeae можуть
спричинити гонококовий уретрит, цервіцит, орхоепідидиміт та запальні
захворювання тазових органів.

Відповідно, ципрофлоксацин слід застосовувати для лікування
гонококового уретриту або цервіциту тільки за умови виключення у Neisseria gonorrhoeae резистентності до ципрофлоксацину.

Емпіричну терапію ципрофлоксацином при орхоепідидиміті та запальних захворюваннях органів малого таза можна
застосовувати лише у комбінації з іншими відповідними антибактеріальними
засобами (наприклад, цефалоспоринами) за винятком клінічних ситуацій, коли
виключено наявність ципрофлоксацинрезистентних штамів Neisseria gonorrhoeae.

Якщо через 3
дні не настає клінічне покращення, терапію слід переглянути.

Інфекції сечового тракту. У країнах
Європи спостерігається різна резистентність до фторхінолонів з боку Escherichia coli, найпоширенішого збудника, що спричиняє інфекції сечовивідних шляхів.
Під час призначення терапії лікарям рекомендується враховувати локальну
поширеність резистентності Escherichia coli до фторхінолонів.

Вважається, що одноразові дози
ципрофлоксацину, які можна застосовувати при неускладненому циститі у жінок
передклімактеричного періоду, є менш ефективними, ніж триваліша терапія
препаратом. Цей факт необхідно враховувати, зважаючи на зростаючий рівень
резистентності Escherichia coli до хінолонів.

Інтраабдомінальні інфекції. Дані про ефективність ципрофлоксацину при лікуванні постопераційних
інтраабдомінальних інфекцій обмежені.

Діарея мандрівників. При виборі
препарату слід взяти до уваги інформацію про
резистентність до ципрофлоксацину відповідних мікроорганізмів у країнах, які
були відвідані.

Інфекції кісток та суглобів.
Ципрофлоксацин слід застосовувати в комбінації з іншими антимікробними засобами
залежно від результатів мікробіологічного дослідження.

Легенева форма
сибірської виразки. Застосування
людям ґрунтується на даних визначення чутливості in vitro,
дослідів на тваринах та на обмежених даних, отриманих під час застосування
людині. Лікар повинен діяти відповідно до національних та/або міжнародних
протоколів лікування сибірської виразки.

Бронхолегеневі
інфекції при кістозному фіброзі. Відомо, що
у клінічні дослідження було включено дітей та підлітків віком 5–17 років. Більш
обмежений досвід лікування дітей віком від 1 до 5 років.

Ускладнені
інфекції сечового тракту та пієлонефрит. Слід
розглянути можливість лікування інфекцій сечового тракту із застосуванням
ципрофлоксацину, коли інше лікування неможливе. Лікування повинно ґрунтуватися
на результатах мікробіологічного дослідження.

За даними
клінічних досліджень оцінювали застосування ципрофлоксацину дітям та підліткам
віком 1–17 років.

Інші
специфічні тяжкі інфекції. Застосування
ципрофлоксацину може бути виправдане за результатами мікробіологічного
дослідження у разі інших тяжких інфекцій згідно з офіційними рекомендаціями або
після ретельної оцінки користі/ризику, коли інше лікування застосувати не можна
або коли загальноприйняте лікування виявилося неефективним.

Застосування
ципрофлоксацину у разі специфічних тяжких інфекцій, окрім згаданих вище, не
оцінювалось у ході клінічних досліджень, а клінічний досвід — обмежений. Отже,
до лікування пацієнтів із такими інфекціями рекомендується підходити з
обережністю.

Аневризма
аорти та розшарування аорти та регургітація/недостатність серцевого клапана. Існують
дані про підвищений ризик аневризми і розшарування аорти, особливо у пацієнтів
літнього віку, та регургітації аортального та мітрального клапанів після
застосування фторхінолонів. Повідомлялось про випадки аневризми та розшарування
аорти, іноді ускладнені розривом (включаючи летальні випадки), та про
регургітацію/недостатність будь-якого з клапанів серця у пацієнтів, які
отримували фторхінолони (див. розділ «Побічні реакції»).

Таким чином,
фторхінолони слід застосовувати тільки після ретельної оцінки співвідношення
користі/ризику і після розгляду інших варіантів терапії для пацієнтів з
аневризмою чи вродженою вадою серцевих клапанів в сімейному анамнезі, або
пацієнтів з діагнозом аневризма аорти та/або розшарування аорти, або із захворюванням
серцевого клапану, або при наявності інших факторів ризику чи сприятливих умов

як і для аневризми і розшарування аорти, так і для
регургітації/недостатності серцевого клапана (наприклад, захворювання
сполучної тканини, такі як синдром Марфана або синдром Елерса-Данлоса,
синдром Тернера, хвороба Бехчета, артеріальна гіпертензія, ревматоїдний
артрит) або додатково

для аневризми та розшаруванні аорти (наприклад,
судинні розлади, такі як артеріїт Такаясу або гігантоклітинний артеріїт,
або атеросклероз, або синдром Шегрена) або додатково

для регургітації/недостатності серцевого клапана
(наприклад, інфекційний ендокардит). Ризик аневризми і розшарування аорти
та їх розрив може бути підвищений у пацієнтів, які одночасно отримують
системні кортикостероїди.

У разі раптового болю в животі, грудях або спині пацієнтам слід негайно
звернутися до лікаря у відділення невідкладної допомоги.

Пацієнтам слід рекомендувати негайно звертатися за медичною допомогою у
разі гострої задишки, нового нападу пальпітації або розвитку набряку живота або
нижніх кінцівок.

Підвищена
чутливість до препарату. Гіперчутливість
та алергічні реакції, включаючи анафілактичні/анафілактоїдні реакції, можуть
спостерігатися після застосування разової дози ципрофлоксацину (див. розділ
«Побічні реакції»), та становити загрозу для життя. У такому разі застосування
ципрофлоксацину необхідно припинити і у разі необхідності провести належне
медикаментозне лікування.

Скелетно-м’язова
система. Загалом ципрофлоксацин не можна
застосовувати пацієнтам із захворюваннями сухожиль/розладами, пов’язаними із
застосуванням хінолонів в анамнезі. Попри це, в рідкісних випадках після
мікробіологічного дослідження збудника та оцінки співвідношення користі/ризику
цим пацієнтам можна призначати ципрофлоксацин для лікування окремих тяжких
інфекційних процесів, а саме — у випадку неефективності стандартної терапії або
бактеріальної резистентності, коли результати мікробіологічних досліджень
виправдовують застосування ципрофлоксацину. При застосуванні ципрофлоксацину
може виникнути тендиніт або розрив сухожилля (особливо, але не обмежуючись
ахілловим сухожиллям), іноді двобічний, навіть у перші 48 годин лікування.
Запалення або розрив сухожиль може виникнути навіть протягом кількох місяців
після закінчення лікування ципрофлоксацином. Ризик тендинопатії може бути
підвищеним у пацієнтів літнього віку, пацієнтів з порушенням функції нирок,
пацієнтів з трансплантованими органами та у пацієнтів, які одночасно
застосовують кортикостероїди. При виникненні будь-яких ознак тендиніту (таких
як болючий набряк, запалення) застосування ципрофлоксацину слід припинити, і
слід розглянути альтернативне лікування. Необхідна належна терапія пошкодженої
кінцівки (наприклад, іммобілізація). Кортикостероїди не слід застосовувати,
якщо виникають ознаки тендинопатії.

Ципрофлоксацин застосовувати з
обережністю пацієнтам із міастенією гравіс, через можливе загострення
симптоматики вказаного захворювання.

Фоточутливість. Доведено,
що ципрофлоксацин спричиняє реакції фоточутливості. Пацієнтам, які застосовують
ципрофлоксацин, рекомендується під час лікування уникати прямого сонячного
світла або УФ-випромінення.

Центральна нервова система (ЦНС). Відомо,
що ципрофлоксацин, як і інші хінолони, може спричиняти судоми або знижувати поріг
судомної готовності. Повідомлялося про випадки розвитку епілептичного статусу.
Ципрофлоксацин застосовувати з обережністю пацієнтам із розладами ЦНС, які
можуть мати схильність до виникнення судом. При виникненні судом прийом ципрофлоксацину
слід припинити. Навіть після першого застосування ципрофлоксацину можуть
виникнути психотичні реакції. У поодиноких випадках депресія або психоз можуть
прогресувати до суїцидальних думок та вчинків, таких як самогубство або його
спроба. У цих випадках застосування ципрофлоксацину слід припинити.

У пацієнтів, які
застосовували ципрофлоксацин, були зареєстровані випадки сенсорної або
сенсомоторної полінейропатії, що призводять до парестезії, гіпестезії,
дизестезії або слабкості. Пацієнтам, які застосовують ципрофлоксацин, слід
поінформувати свого лікаря перед продовженням лікування, якщо розвиваються
симптоми нейропатії, зокрема біль, печіння, поколювання, заніміння або
слабкість, з метою попередження розвитку необоротних станів.

Серцеві розлади. Слід з
обережністю застосовувати фторхінолони, в тому числі ципрофлоксацин, пацієнтам
з відомими факторами ризику подовження інтервалу QT, зокрема:

·
при спадковому синдромі подовження
інтервалу QT;

·
у випадку одночасного застосування
препаратів, що можуть подовжувати інтервал QT (наприклад, протиаритмічні засоби
класів IA та III, трициклічні антидепресанти, макроліди, нейролептики);

·
при невідкоригованому електролітному
дисбалансі (наприклад, гіпокаліємія, гіпомагніємія);

·
у разі наявності захворювань серця (наприклад,
серцева недостатність, інфаркт міокарда, брадикардія).

Пацієнти літнього віку та жінки можуть
виявляти більшу чутливість до препаратів, що подовжують інтервал QTc. Тому слід
з обережністю застосовувати фторхінолони, у тому числі ципрофлоксацин, у цих
групах хворих.

Дисглікемія. Як і при застосуванні інших хінолонів,
надходили повідомлення про порушення рівня глюкози в крові, включаючи як
гіпоглікемію, так і гіперглікемію (див. розділ «Побічні реакції»), як правило,
у хворих на діабет, які отримують супутнє лікування пероральним гіпоглікемічним
засобом (наприклад, глібенкламідом) або інсуліном. Повідомляли про випадки
гіпоглікемічної коми. Рекомендується проводити ретельний контроль рівня глюкози
крові у всіх хворих на діабет.

Шлунково-кишковий
тракт. Виникнення
протягом або після лікування тяжкої і стійкої діареї (навіть через декілька
тижнів після лікування) може свідчити про розвиток антибіотикоасоційованого
коліту (такого, що загрожує життю з можливим летальним наслідком) та
потребувати невідкладного лікування. У таких випадках застосування
ципрофлоксацину необхідно припинити і розпочати відповідну терапію. Лікарські
засоби, які пригнічують перистальтику, протипоказані у вказаній клінічній
ситуації.

Нирки та сечовидільна система. Повідомлялося
про кристалурію, пов’язану із застосуванням ципрофлоксацину. Пацієнтам, які
приймають ципрофлоксацин, слід вживати достатню кількість рідини. Необхідно
уникати надмірної лужності сечі.

Порушення функції
нирок. Оскільки
ципрофлоксацин виводиться переважно у незміненій формі нирками, для пацієнтів з
порушенням функції нирок необхідно проводити корекцію дози згідно з зазначеним
у розділі «Спосіб застосування та дози», щоб уникнути підвищення частоти
побічних реакцій, спричинених накопиченням ципрофлоксацину.

Гепатобіліарна система. При
застосуванні ципрофлоксацину повідомлялося про випадки розвитку некрозу печінки
та печінкової недостатності, що загрожує життю пацієнта. У випадку появи
будь-яких ознак і симптомів захворювання печінки (таких як анорексія, жовтяниця,
темна сеча, свербіж або напруженість передньої черевної стінки), лікування слід
припинити.

Дефіцит глюкозо-6-фосфатдегідрогенази. При
застосуванні ципрофлоксацину повідомлялося про гемолітичні реакції у пацієнтів
із дефіцитом глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.
Слід уникати застосування ципрофлоксацину таким пацієнтам, за винятком
випадків, коли потенційна користь переважає потенційний ризик. У такому разі
слід спостерігати за можливою появою гемолізу.

Резистентність. Під час
або після курсу лікування ципрофлоксацином можуть бути виділені резистентні
бактерії, з клінічно визначеною суперінфекцією або без неї. Може існувати
певний ризик виділення ципрофлоксацинрезистентних бактерій під час тривалих
курсів лікування та при лікуванні внутрішньолікарняних інфекцій та/або
інфекцій, спричинених видами Staphylococcus і Pseudomonas.

Цитохром Р450. Ципрофлоксацин
пригнічує CYP1A2 і тому може спричинити підвищення сироваткової концентрації
одночасно застосованих речовин, які також метаболізуються цим ферментом (наприклад,
теофіліну, клозапіну, оланзапіну, ропініролу, тизанідину, дулоксетину).
Одночасне застосування ципрофлоксацину і тизанідину протипоказане. Отже, за
пацієнтами, які застосовують ці речовини одночасно з ципрофлоксацином, слід
уважно спостерігати щодо можливого виникнення клінічних ознак передозування.
Також може виникнути необхідність у визначенні сироваткових концентрацій
(наприклад, теофіліну).

Метотрексат. Одночасне
застосування ципрофлоксацину і метотрексату не рекомендується.

Вплив на
результати лабораторних аналізів.
Ципрофлоксацин
in vitro може
впливати на результати посіву на Mycobacterium tuberculosis шляхом пригнічення росту культури
мікобактерій, що може призвести до хибнонегативних результатів аналізу посіву у
пацієнтів, які приймають ципрофлоксацин.

Пролонговані,
інвалідизуючі і потенційно незворотні серйозні побічні реакції. У
пацієнтів, які отримували хінолони та фторхінолони, незважаючи на їхній вік та
наявні фактори ризику, були зареєстровані дуже рідкісні випадки тривалих
(місяці або роки) інвалідизуючих та потенційно незворотних серйозних побічних
реакцій, що впливали на різні, іноді декілька систем організму (опорно-руховий
апарат, нервову систему, психіку та органи чуття).

Застосування
ципрофлоксацину слід припинити негайно після перших ознак або симптомів
будь-якої серйозної побічної реакції. Пацієнтам слід звернутися за
консультацією до лікаря.

Застосування у
період вагітності або годування груддю.

Вагітність. Дані щодо
застосування ципрофлоксацину вагітним демонструють відсутність розвитку
мальформацій або фето/неонатальної токсичності. Досліди на тваринах не вказують
на прямий або непрямий токсичний вплив на репродуктивну функцію. У молодих
тварин і тварин, які були піддані впливу хінолонів до народження, спостерігався
вплив на незрілу хрящову тканину, тому не можна виключити імовірність того, що
препарат може бути шкідливим для суглобових хрящів новонароджених/плода. Тому у
період вагітності з метою запобігання небажаних впливів на плід краще уникати
застосування ципрофлоксацину.

Період годування груддю. Ципрофлоксацин проникає у грудне молоко. Через потенційний ризик пошкодження
суглобових хрящів у новонароджених ципрофлоксацин
не слід застосовувати у період годування груддю.

Здатність впливати
на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими механізмами. Ципрофлоксацин може впливати на здатність
пацієнта керувати автотранспортом і працювати з механізмами через реакції з
боку нервової системи (див. розділ «Побічні реакції»). Тому здатність керувати
автотранспортом або працювати з механізмами може бути порушена.

Спосіб
застосування та дози.

Дозу
визначати згідно з показанням, тяжкістю та місцем інфекції, чутливістю збудника
(збудників) до ципрофлоксацину, нирковою функцією пацієнта, а для дітей та
підлітків − згідно з масою тіла.

Тривалість
лікування залежить від тяжкості перебігу захворювання, особливостей клінічної
картини та типу збудника.

Лікування
інфекцій, спричинених певними бактеріями (наприклад, Pseudomonas aeruginosa, Acinetobacter або Staphylococci), може вимагати
застосування вищих доз ципрофлоксацину та одночасного застосування інших
необхідних антибактеріальних препаратів.

Лікування деяких інфекцій
(наприклад, запальних захворювань органів
малого таза, інтраабдомінальних інфекцій, інфекцій у пацієнтів із нейтропенією,
інфекцій кісток та суглобів) може
вимагати одночасного застосування інших необхідних антибактеріальних
препаратів залежно від виду виявлених патогенів.

Дорослі

Показання

Добова доза, мг

Загальна тривалість лікування (може включати
початкове парентеральне застосування ципрофлоксацину)

Інфекції нижніх дихальних шляхів

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

7–14 днів

Загострення
хронічного синуситу

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

7–14 днів

Хронічний
гнійний отит середнього вуха

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

7–14 днів

Інфекції
сечового тракту

Неускладнений
гострий цистит

Від 250
мг 2 рази на добу до 500 мг 2 рази на добу

3 дні

Жінкам
перед менопаузою можна застосовувати одноразову дозу 500 мг

Ускладнений
цистит, неускладнений гострий пієлонефрит

500 мг 2
рази на добу

7 днів

Ускладнений
гострий пієлонефрит

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

Не менше
10 днів, у деяких особливих клінічних випадках (таких як абсцеси) лікування
можна продовжувати понад 21 день

Бактеріальний простатит

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

Від 2 до
4 тижнів (гострий) і від 4 до 6 тижнів
(хронічний)

Інфекції
статевих органів

Гонококовий
уретрит і цервіцит

Разова доза

500 мг

1 день (одноразова доза)

Орхоепідидиміт та

запальні
захворювання органів малого таза

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

Не менше 14 днів

Інфекції шлунково-кишкового тракту та
інтра-абдомінальні інфекції

Діарея, спричинена бактеріальними патогенами,
зокрема Shigella spp., окрім Shigella dysenteriae, тип 1, і
емпіричне лікування тяжкої діареї мандрівника

500 мг 2 рази на добу

1 день

Діарея, спричинена Shigella dysenteriae, тип 1

500 мг 2 рази на добу

5 днів

Діарея,
спричинена Vibrio cholerae

500 мг 2 рази на добу

3 дні

Тифоїдна пропасниця

500 мг 2 рази на добу

7 днів

Інтраабдомінальні інфекції, спричинені
грамнегативними бактеріями

500 мг 2
рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

Від 5 до 14 днів

Інфекції шкіри та м’яких тканин

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

Від 7 до 14 днів

Інфекції кісток та суглобів

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

Максимально 3 місяці

Пацієнти
з нейтропенією та гіпертермією у разі підозри щодо бактеріального інфекційного
генезу пропасниці. Ципрофлоксацин необхідно застосовувати одночасно з
відповідними антибактеріальними препаратами/препаратом згідно з офіційними
рекомендаціями.

Від 500
мг 2 рази на добу до 750 мг 2 рази на добу

Терапію
слід продовжувати упродовж усього періоду нейтропенії

Профілактика
після контакту і лікування легеневої форми сибірської виразки в осіб, які
можуть отримувати лікування пероральним шляхом, якщо це є клінічно
необхідним. Застосування препарату слід розпочинати якомога швидше після
підозрюваного або підтвердженого контакту.

500 мг 2 рази на добу

60 днів
з дня підтвердженого контакту з Bacillus
anthracis

Діти та
підлітки

Показання

Добова доза, мг

Загальна тривалість лікування (може включати
початкове парентеральне застосування ципрофлоксацину)

Бронхолегеневі інфекції, спричинені Pseudomonas aeruginosa, у пацієнтів з
кістозним фіброзом

20 мг/кг маси тіла 2 рази на добу при максимальній
разовій дозі 750 мг

Від 10 до 14 днів

Ускладнені
інфекції сечового тракту та гострий пієлонефрит

Від 10 мг/кг маси тіла 2 рази на добу до 20 мг/кг
маси тіла 2 рази на добу при максимальній разовій дозі 750 мг

Від 10 до 21 днів

Профілактика
після контакту і лікування легеневої форми сибірської виразки у пацієнтів,
які можуть отримувати лікування пероральним шляхом, якщо це є клінічно
необхідним. Застосування препарату слід розпочинати якомога швидше після
підозрюваного або підтвердженого контакту

Від 10 мг/кг маси тіла 2 рази на добу до 15 мг/кг
маси тіла 2 рази на добу при максимальній разовій дозі 500 мг

60 днів
з дня підтвердженого контакту з Bacillus
anthracis

Інші
тяжкі інфекції

20 мг/кг
маси тіла 2 рази на добу при максимумі 750 мг на одну дозу

Відповідно
до типу інфекцій

Пацієнти літнього
віку.
Пацієнти літнього віку повинні
отримувати дозу, обрану згідно з тяжкістю інфекції та кліренсом креатиніну
пацієнта.

Ниркова та
печінкова недостатність. Рекомендовані початкові та підтримуючі дози для пацієнтів із порушеною
нирковою функцією:

Кліренс
креатиніну

[мл/хв/1,73
м2]

Креатинін сироватки крові

[мкмоль/л]

Доза для перорального прийому [мг]

> 60

< 124

Див. звичайне дозування

30‑60

124-168

250–500 мг кожні 12 годин

< 30

>169

250–500 мг кожні 24 години

Пацієнти на гемодіалізі

>169

250–500 мг кожні 24 години (після діалізу)

Пацієнти на перитонеальному діалізі

>169

250–500 мг кожні 24 години

Для пацієнтів з печінковою
недостатністю немає потреби у зміні дозування ципрофлоксацину.

Досліджень щодо дозування
ципрофлоксацину для дітей із порушеною нирковою та/або печінковою функціями не
проводили.

Спосіб
застосування. Таблетки слід
ковтати не розжовуючи і запивати рідиною. Їх можна приймати незалежно від
прийому їжі. При прийомі натще діюча речовина всмоктується швидше. Таблетки
ципрофлоксацину не можна приймати разом із молочними продуктами (наприклад, з
молоком, йогуртом) або фруктовими соками з додаванням мінералів (наприклад, з
апельсиновим соком, збагаченим кальцієм) (див. розділ «Взаємодія з іншими
лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

У тяжких випадках або якщо пацієнт
нездатний приймати таблетки (зокрема при ентеральному харчуванні),
рекомендується розпочинати терапію із внутрішньовенного введення
ципрофлоксацину, поки не буде можливим перехід на пероральний прийом.

Діти.
Застосування ципрофлоксацину дітям та підліткам необхідно
проводити згідно з чинними офіційними рекомендаціями. Лікування із
застосуванням ципрофлоксацину повинен проводити лікар із досвідом ведення дітей
та підлітків, хворих на кістозний фіброз та/або тяжкі інфекції.

Ципрофлоксацин
спричиняв артропатію опорних суглобів у незрілих тварин. Дані про безпеку,
отримані з рандомізованого подвійного сліпого дослідження застосування
ципрофлоксацину дітям (ципрофлоксацин: n = 335, середній вік = 6,3 року; група
порівняння: n = 349, середній вік = 6,2 року; віковий діапазон = від 1 до 17
років) показали частоту виникнення артропатії, яка, імовірно, пов’язана із
застосуванням препарату (відрізняється від клінічних ознак та симптомів,
пов’язаних із ураженням безпосередньо суглобів), на 42-й день від початку
застосування препарату у межах 7,2 % та 4,6 %
в основній групі та групі порівняння відповідно. Частота виникнення артропатії,
пов’язаної з препаратом, через 1 рік спостереження була 9 % та 5,7 %
відповідно. Зростання кількості випадків артропатій, які пов’язані із
застосуванням препарату, було статистично незначущим. Однак лікування
ципрофлоксацином дітей та підлітків потрібно розпочинати тільки після ретельної
оцінки співвідношення користі/ризику через ризик розвитку побічних реакцій,
пов’язаних із суглобами та/або навколишніми тканинами.

Передозування.

Повідомлялося, що передозування
внаслідок прийому 12 г препарату призводило до симптомів помірної токсичності.
Гостре передозування в дозі 16 г призводило до розвитку гострої ниркової
недостатності.

Симптоми
передозування включали запаморочення, тремор, головний біль, підвищену
втомлюваність, судоми, галюцинації, сплутаність свідомості, абдомінальний
дискомфорт, ниркову та печінкову недостатність, а також кристалурію та
гематурію. Повідомлялося також про оборотну ниркову токсичність.

Окрім
звичайних невідкладних заходів, що проводяться при передозуванні,
рекомендований моніторинг функції нирок, зокрема визначення рН сечі і у разі
необхідності підвищення її кислотності для попередження явищ кристалурії.
Пацієнти повинні отримувати достатню кількість рідини. Антациди, що містять у
своєму складі кальцій або магній, теоретично мають знижувати всмоктування
ципрофлоксацину при передозуванні.

За
допомогою гемодіалізу або перитонеального діалізу виводиться тільки невелика
кількість ципрофлоксацину (< 10 %).

У
випадку передозування необхідно проводити симптоматичне лікування. Через
можливе подовження інтервалу QT доцільним також є проведення ЕКГ-моніторування.

Побічні
реакції.

Найчастіше повідомлялося про такі
побічні реакції, як нудота та діарея. Дані про побічні реакції на
ципрофлоксацин, отримані в ході клінічних досліджень та постмаркетингового
спостереження (пероральний, внутрішньовенний
та послідовний способи застосування), наведено нижче.

Інфекції
та інвазії: грибкові
суперінфекції, антибіотикоасоційований коліт (дуже рідко – з можливим
летальним наслідком).

З
боку системи кровотворення та лімфатичної системи:
еозинофілія, лейкопенія, анемія, нейтропенія, лейкоцитоз, тромбоцитопенія,
тромбоцитемія, гемолітична
анемія, агранулоцитоз, панцитопенія (що загрожує життю пацієнта), пригнічення
функції кісткового мозку (що загрожує життю пацієнта).

З
боку імунної системи: алергічні реакції,
алергічний/ангіоневротичний набряк, анафілактичні реакції, анафілактичний шок
(що загрожує життю пацієнта), реакції, подібні до сироваткової хвороби.

З
боку ендокринної системи: синдром неадекватної секреції
антидіуретичного гормону (SIADH).

Порушення обміну речовин та харчування: зниження апетиту, гіперглікемія,
гіпоглікемія, гіпоглікемічна кома (див. розділ «Особливості застосування»).

Психічні
розлади*: психомоторна збудливість/тривожність, сплутаність свідомості
і дезорієнтація, стривоженість, патологічні сновидіння, депресія (з можливими
суїцидальними ідеями/думками або спроби/вчинення самогубства), галюцинації,
психотичні реакції (з можливими суїцидальними ідеями/думками або
спроби/вчинення самогубства).

З
боку нервової системи*: головний біль,
запаморочення, розлади сну, порушення смаку, парестезії та дизестезії,
гіпестезії, тремор, судоми (включаючи епілептичний статус), мігрень, порушення
координації, порушення ходи, порушення нюху, внутрішньочерепна гіпертензія та
псевдопухлини мозку,
периферична нейропатія та полінейропатія.

З
боку органів зору*: порушення зору (наприклад,
диплопія), порушення сприйняття кольорів.

З
боку органів слуху та лабіринту*: дзвін у вухах, втрата слуху/порушення слуху.

З боку серця**: тахікардія, шлуночкова аритмія та тахікардія типу «пірует» (torsades de pointes) (визначали переважно у пацієнтів із факторами ризику щодо подовження
інтервалу QT), подовження інтервалу QT.

З
боку судин**: вазодилатація, артеріальна гіпотензія, синкопальний стан, васкуліт.

З
боку органів дихання, торакальні та медіастинальні розлади: диспное
(включаючи астматичні стани).

З боку шлунково-кишкового тракту: нудота, діарея, блювання,
біль у ділянці шлунка та по ходу кишечнику, абдомінальний біль, диспепсія,
флатуленція, панкреатит.

З
боку гепатобіліарної системи: підвищення рівнів
трансаміназ та білірубіну, порушення функції печінки, холестатична жовтяниця,
гепатит, некроз печінки (що у рідкісних випадках прогресує до печінкової
недостатності, яка загрожує життю пацієнта).

З
боку шкірних покривів та підшкірної клітковини:
висипання, свербіж, кропив’янка, реакції фоточутливості, петехії, мультиформна еритема,
вузликова еритема, синдром Стівенса-Джонсона (що потенційно загрожує життю
пацієнта), токсичний епідермальний некроліз (що потенційно загрожує життю
пацієнта), гострий генералізований
екзантематозний пустульоз (ГГЕП).

З
боку опорно-рухового апарату та сполучної тканини*: м’язово-скелетний
біль (наприклад, біль у кінцівках, поперековій ділянці, грудній клітці),
артралгії, міалгії, артрит, підвищення м’язового тонусу і судоми м’язів,
м’язова слабкість, тендиніт, розриви сухожиль (переважно ахіллових),
загострення симптомів міастенії гравіс.

З
боку нирок та сечовидільної системи: порушення функції
нирок, ниркова недостатність, гематурія, кристалурія, тубулоінтерстиціальний
нефрит.

Розлади
загального стану*: астенія, гарячка, набряки, підвищена
пітливість (гіпергідроз).

Лабораторні
показники: підвищення активності лужної фосфатази крові, підвищення
активності амілази, збільшення рівня МНВ (у пацієнтів, які одночасно
застосовують антагоністи вітаміну К).

* При застосуванні хінолонів та фторхінолонів, незалежно від
наявності факторів ризику, спостерігалися дуже рідкісні випадки тривалої (протягом
кількох місяців або років) інвалідизації та потенційно необоротних серйозних
побічних реакцій, що вражали різні системи організму, іноді декілька (включаючи
такі реакції, як тендиніт, розрив сухожилля, артралгія, біль у кінцівках,
порушення ходи, невропатії, пов’язані з парестезією і невралгією, депресією,
втомою, тривожністю, панічними атаками, суїцидальними думками, порушенням пам’яті
і концентрації уваги, порушеннями сну, порушенням слуху, зору, смаку та нюху).

** У
пацієнтів, які отримували фторхінолони, повідомлялося про випадки аневризми та
розшарування аорти, інколи ускладнені розривом (включаючи летальні випадки), та
регургітації/недостатності будь-якого з клапанів серця (див. розділ
«Особливості застосування»).

Повідомлення про
підозрювані побічні реакції

Повідомлення про
підозрювані побічні реакції після реєстрації лікарського засобу є важливими.
Вони дозволяють проводити моніторинг співвідношення користі/ризику при
застосуванні лікарського засобу. Медичні працівники повинні повідомляти про
будь-які підозрювані побічні реакції.

Термін придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.
Зберігати в оригінальний упаковці при температурі не вище 25 °С.

Зберігати у недоступному для дітей
місці.

Упаковка.
По
10 таблеток у блістері, по 1 блістеру в коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Товариство з
обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС».

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров’я».

Місцезнаходження
виробника та його адреса місця провадження діяльності.

Україна, 61057, Харківська обл.,
місто Харків, вулиця Воробйова, будинок 8.

(Товариство
з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС»)

Україна, 61013,
Харківська обл., місто Харків, вулиця
Шевченка, будинок 22.

(Товариство
з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія «Здоров’я»)