ІНСТРУКЦІЯ

для медичного
застосування
лікарського
засобу

ТРИСЕПТОЛ

(TRISEPTOL)

Склад:

діючі
речовини: sulfamethoxazole,
trimethoprim;

1 таблетка
400 мг/80 мг містить:
сульфаметоксазолу
– 400 мг, триметоприму
– 80 мг;

1 таблетка
100 мг/20 мг
містить:
сульфаметоксазолу
– 100 мг,
триметоприму
– 20 мг;

допоміжні
речовини: крохмаль
картопляний,
натрію
кроскармелоза,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний, кальцію
стеарат,
повідон.

Лікарська
форма. Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: таблетки 400 мг/80 мг
– таблетки
білого з
кремуватим
відтінком
кольору, з
розподільною
рискою та фаскою;
таблетки 100 мг/20 мг
– таблетки
білого з
кремуватим
відтінком кольору.

Фармакотерапевтична
група. Антибактеріальні
засоби для
системного застосування.
Комбінація
сульфаніламідів
і триметоприму,
включаючи
похідні. Код
АТХ J01Е Е01.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Трисептол
–
комбінований
антибактеріальний
препарат з
бактерицидною
дією,
зумовленою
синергічною
дією його
двох компонентів
–
сульфаметоксазолу
і триметоприму.
Два активні
компоненти
блокують дві
послідовні
стадії біосинтезу
фолієвої
кислоти в
мікроорганізмах
і
пригнічують
біосинтез
нуклеїнової кислоти
і білка.
Шляхом
конкурентного
інгібування
сульфаметоксазол
перешкоджає
включенню
параамінобензойної
кислоти,
життєво
важливої для
мікроорганізмів
сполуки, до
молекули
дигідрофолієвої
кислоти і
пригнічує
дигідрофолатсинтетазу.
Триметоприм
вибірково
пригнічує
дигідрофолатредуктазу,
фермент, який
перетворює
дигідрофолієву
кислоту у
тетрагідрофолієву
кислоту. Цей
ефект є
вибірковим,
оскільки спорідненість
триметоприму
з
дигідрофолатредуктазою
бактерій у декілька
разів (105)
вища, ніж з
людським
ферментом, і
тому, що
організм
людини
здатний
отримувати фолієву
і фолінову
кислоти із
навколишнього
середовища,
тоді як
мікроорганізми
повинні синтезувати
ці сполуки
самостійно.
Відповідно,
бактеріостатичні
концентрації
компонентів,
які
застосовують
окремо in
vitro, стають
бактерицидними
при
застосуванні
їх у
комбінації.
Комбінація
сполук
зменшує ризик
розвитку
резистентності,
тоді як розвиток
плазмідозв’язуючої
резистентності
залишається
можливим.
Антибактеріальна
дія
лікарського
засобу
охоплює
широкий
спектр
грампозитивних
та
грамнегативних
мікроорганізмів
та найпростіших.

Препарат
ефективний
щодо
нижчезазначених
мікроорганізмів.

Грампозитивні
мікроорганізми: Listeria monocytogenes, Nocardia
asteroides, Staphylococcus aureus (в 90%),
коагулазонегативні
staphylococcus;

грамнегативні
мікроорганізми: Aeromonas spp., Bartonella
henselae, Bordetella pertussis, Chlamydia trachomati, Escherichia coli
(у 70%), Haemophilus ducrey,
Haemophilus influensae, Klebsiella spp., Morganella morganii, Neisseria
meningitides, Proteus spp., Burkholderia (Pseudomonas) cepacia, Burkholderia
(Pseudomonas) pseudomallei, Salmonella spp., Salmonella typhi, Salmonella
paratyphi (в 90%), Vibrio
cholerae, Yersinia enterocolitica (y 90%), Stenotrophomonas (Xanthomonas) maltophilia;

протозойні
збудники: Isospora belli, Plasmodium
spp., Pneumocystis carinii, Toxoplasma gondii;

частково
чутливі
мікроорганізми: Brucella spp., Enterobacter spp.,
Moraxella catarrhalis, Neisseria gonorrhoeae, Serratia marcescens, Shigella
spp., Streptococcus pneumoniae, Streptococcus pyogenes;

резистентні
мікроорганізми: Mycoplasma spp., Mycobacterium
tuberculosis, Enterococcus faecalis, Pseudomonas aeruginosa і Treponema pallidum.

Препарат
малоефективний
відносно
анаеробних
бактерій і
неефективний
відносно анаеробних
видів
нормальної
кишкової
флори.

При
інфекціях,
спричинених
частково
чутливими
мікроорганізмами,
рекомендується
провести
пробу на
чутливість,
щоб виключити
можливу
резистентність
збудника.

Чутливість
до препарату
можна
визначити стандартними
засобами,
наприклад
методом
дисків або
методом
розведення,
що рекомендував
Національний
комітет з
клінічних лабораторних
стандартів
(НККЛС).

НККЛС
рекомендує
такі
критерії
чутливості:

Метод
дисків,
діаметр
зони пригнічення
росту (мм)

Метод
розведення**,
МІК (мкг/мл)

ТМ                            СМЗ

Чутливі

≥16

≤2

≤38

Частково
чутливі

11-15

4

76

Стійкі

≤10

≥8

≥152

Диск:
1,25 мкг
триметоприму
і 23,75 мкг
сульфаметоксазолу.

**
триметоприм
(ТМ) і
сульфаметоксазол
(СМЗ) у
співвідношенні
1 до 20.

Фармакокінетика.

Фармакокінетичні
параметри
обох компонентів
Трисептолу
подібні. Ця
подібність
дає змогу
комбіновано
застосувати дві
активні
речовини.
Обидві
активні
сполуки
добре всмоктуються
після
перорального
застосування;
майже 90% триметоприму
і приблизно 80%
сульфаметоксазолу
всмоктується
з травного тракту.

Максимальна
концентрація
у плазмі крові
кожного
компонента
досягається
протягом 1-4 годин
після
перорального
застосування.
Зв’язування
з білками
плазми
становить 42-46%
для
триметоприму
і 66% для
сульфаметоксазолу.
Терапевтичний
ефект
препарату
приписується
вільній
фракції.

Одночасний
прийом їжі
зменшує
площу під кривою
«концентрація-час»
(AUC)
триметоприму
приблизно на
20%. Препарат
добре розподіляється
у тканинах,
умовний
об’єм розподілу
становить 69-133 л
для
триметоприму
і 10-16 л для
сульфаметоксазолу.

Концентрація
у тканинах і
концентрація
у різних рідинах
організму
подібні до
концентрації
в сироватці
крові. Обидва
компоненти
проникають
через
гематоенцефалічний
бар’єр,
плаценту, а
також можуть
виявлятися у
лікворі, середньому
вусі,
вагінальній
рідині,
слині, жовчі,
а
триметоприм
– також у
бронхіальному
секреті.
Обидва
компоненти
Трисептолу
проникають у
грудне
молоко.

Обидва
компоненти препарату
метаболізуються
головним
чином у
печінці.
Активні
речовини, а
також їхні метаболіти
виводяться
нирками
(шляхом клубочкової
фільтрації і
канальцевої
секреції);
концентрація
триметоприму
і
сульфаметоксазолу
в сечі вища,
ніж концентрація
в крові.

Період
напіввиведення
триметоприму
– 10-12 годин,
сульфаметоксазолу
– 9-12 годин.
Майже 80%
прийнятої
дози
триметоприму
і майже 30% дози
сульфаметоксазолу
виводяться з
сечею у незміненому
вигляді.
Концентрація
обох компонентів
у крові
піддається
визначенню через
24 години
після
прийому дози.

Незначна
частина
молекул
виділяється
з жовчю.
Жоден із
компонентів
не може бути
видалений за
допомогою
перитонеального
діалізу,
однак обидва
компоненти
можна
частково видалити
за допомогою
гемодіалізу.

Фармакокінетика
у пацієнтів
літнього
віку:
нирковий
кліренс
сульфаметоксазолу
зменшується.

Фармакокінетика
у хворих із
нирковою
недостатністю (кліренс
креатиніну
менше 25 мл/хв):
період
напіввиведення
обох компонентів
препарату
збільшується
(20-30 годин).

Клінічні
характеристики.

Показання.

Лікування
інфекцій,
спричинених
чутливими до
препарату
патогенними
мікроорганізмами,
у випадках,
коли перевага
від такого
лікування
перевищує
можливий
ризик;
необхідно
вирішити
питання про
те, чи не
можна
застосовувати
лише один
антибактеріальний
засіб.

Інфекції
ЛОР-органів
та дихальних
шляхів: синусит,
середній
отит, гострий
і хронічний
бронхіт,
бронхоектази,
пневмонія (у
тому числі
спричинена Pneumocystis
carinii), фарингіт, ангіна
(при
інфекціях,
спричинених
β-гемолітичними
стрептококами
групи А, частота
ерадикації
не цілком
достатня).

Інфекції
нирок і
сечовидільних
шляхів:
гострий і
хронічний
цистит,
пієлонефрит,
уретрит,
простатит, м’який
шанкр.

Інфекції
травного
тракту: черевний
тиф і
паратиф,
шигельози
(спричинені
чутливими штамами
Shigella flexneri i Shigella sonnei, якщо
показана
антибактеріальна
терапія), діарея
«мандрівника»,
спричинена
ентеротоксичними
штамами Escherichia coli, холера
(в доповнення
до
відновлення рідини
і електролітів).

Інші
бактеріальні
інфекції: гострий
і хронічний
остеомієліт, бруцельоз,
нокардіоз, актиномікоз,
токсоплазмоз,
південноамериканський
бластомікоз.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
триметоприму
і сульфаметоксазолу
(включаючи
сульфаніламідні
похідні,
протидіабетичні
засоби
сульфонілсечовини,
а також
тіазидні діуретики)
та інших
компонентів
препарату.

Гострий
гепатит, тяжкі
порушення
функції
печінки, тяжка
печінкова
недостатність,
включаючи
діагностоване
ураження
паренхіми
печінки, порфірія.

Захворювання
крові (із
серйозними
стійкими
змінами клітинного
складу крові,
окрім
виняткових
випадків), імунна
тромбоцитопенія,
спричинена
застосуванням
триметоприму
та/або
сульфаметоксазолу,
порушення
гемопоезу, мегалобластна
анемія, спричинена
дефіцитом
фолієвої
кислоти, дефіцит
глюкозо-6-фосфатдегідрогенази.

Ниркова
недостатність,
яка
характеризується
кліренсом
креатиніну
менше 15 мл/хв
(за винятком
випадків
проведення
гемодіалізу).

Препарат
протипоказаний
пацієнтам,
які
проходять
курс
хіміотерапії.

Не
можна
призначати у
комбінації з
дофетилідом.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Аскорбінова
кислота
підвищує
кристалурію.

Триметоприм
має незначну
спорідненість
із людською
дегідрофолатною
редуктазою, але
може
підвищити
токсичність
метотрексату,
особливо у
присутності
інших факторів
ризику:
літній вік,
гіпоальбумінемія,
порушення
функції
нирок,
пригнічення функцій
кісткового
мозку. Така
побічна дія
препарату
може
проявитися
особливо
тоді, коли метотрексат
застосовувати
у великій
дозі.
Рекомендується
лікувати
таких
пацієнтів
фолієвою
кислотою чи
фолінатом
кальцію, щоб
запобігти
впливу на
гемопоез.

У
хворих, які
застосовують
триметоприм
і метотрексат,
були описані
випадки
панцитопенії.

Трисептол
збільшує
концентрацію
вільної
фракції метотрексату
у сироватці
крові за
рахунок витіснення
його зі зв’язків
з білками.

Одночасний
прийом
дофетиліду
та триметоприму
протипоказаний,
оскільки
дофетилід
може
спричинити
серйозні
шлуночкові
аритмії,
асоційовані
з
подовженням
інтервалу QT, у
тому числі
двонаправлену
шлуночкову
тахікардію
(піруетного типу),
що прямо
залежить від
плазмової
концентрації
дофетиліду.

Препарат
може
знижувати
ефективність
пероральних
контрацептивів.
Тому
пацієнткам
необхідно
радити
вживати
додаткових протизаплідних
заходів під
час
лікування препаратом.

Слід
дотримуватися
обережності для
пацієнтів,
які
приймають
інші
препарати, що
можуть
спричинити
гіперкаліємію.

За
хімічною
структурою
похідні
сульфонаміду
тісно
пов’язані з
діуретиками
(наприклад,
ацетазоламідом,
тіазидами) і
пероральними
протидіабетичними
засобами.
Існує можливість
розвитку
реакцій
перехресної
гіперчутливості
цих
складових.
Зрідка у пацієнтів,
які
отримують
сульфонаміди,
посилюється
діурез та/або
гіпоглікемія.

Пацієнти
літнього
віку, які
приймають
діуретики,
зокрема
тіазиди,
більш
схильні до розвитку
тромбоцитопенічної
пурпури.

Трисептол
посилює
ефект
пероральних
антикоагулянтів
(кумаринів).
Отже, при призначенні
препарату
пацієнтам,
які отримують
пероральні
антикоагулянти,
слід ретельно
контролювати
протромбіновий
час і, у разі
необхідності,
коригувати
дозу антикоагулянта.

При
одночасному
застосуванні
Трисептол збільшує
період
напіввиведення
фенітоїну на
39% і зменшує
його
метаболічний
кліренс на 27%,
що може призводити
до
токсичності
фенітоїну.
Тому при
сумісному
призначенні
двох
препаратів рекомендується
ретельний
контроль
клінічних
симптомів та
рівня фенітоїну
в крові.

Сульфаніламіди
можуть
зменшувати
зв’язування
з білками
плазми і
ниркове
транспортування
метотрексату,
підвищуючи
таким чином
концентрацію
вільного
метотрексату
і посилюючи
його
системний
ефект.
Вважається,
що додавання
фолієвої
кислоти може
зменшувати
ризик
розвитку
побічних
ефектів з
боку системи
кровотворення.

При
одночасному
застосуванні
рифампіцину
та
Трисептолу
зменшується
період напіввиведення
триметоприму
приблизно на
один тиждень.

У
хворих після
трансплантації
нирки, які
одночасно
одержували
Трисептол і
циклоспорин, спостерігалося
транзиторне
порушення
функції
нирок.

Переважно
у пацієнтів
літнього
віку одночасне
застосування
Трисептолу і
дигоксину
може підвищувати
концентрацію
останнього в
сироватці
крові, тому
може
виявитися
необхідним
контроль
рівня
дигоксину в
сироватці
крові.

Індометацин
та інші
нестероїдні
протизапальні
засоби
можуть
підвищувати
концентрацію
сульфаніламіду
в крові.

Іноді
при
одночасному
призначенні
Трисептолу
хворим, які
одержують
піриметамін
для
профілактики
малярії у
дозах понад 25 мг
на тиждень,
може
розвинутися
мегалобластна
анемія.

Трисептол
може
зменшувати
ефективність
трициклічних
антидепресантів.

Як
і інші
сульфаніламіди,
Трисептол
також збільшує
ефективність
пероральних
цукрознижувальних
засобів, тому
під час
застосування
Трисептолу
слід
ретельніше
контролювати
метаболізм
вуглеводів.

При
сумісному
застосуванні
триметоприму
та інших
лікарських
засобів
(наприклад,
амантадину
або
прокаїнаміду),
які є катіонактивними
при
фізіологічному
pH і частково
виводяться
шляхом
канальцевої
секреції,
може
підвищуватися
концентрація
кожного з
компонентів.
Одночасне
застосування
Трисептолу і
зидовудину
може
підвищувати
ризик
виникнення гематологічних
побічних
реакцій. Якщо
необхідне
сумісне
лікування, то
слід
контролювати
гематологічні
параметри.

Триметоприм/сульфаметоксазол
(160 мг/800 мг) може
до 40%
підвищити
дію
ламівудину
за рахунок
триметопринового
компонента.
Ламівудин не
впливає на
фармакокінетику
триметоприму
або сульфаметоксазолу.

Лабораторні
тести.

Трисептол,
а саме
триметоприм,
що входить до
його складу,
може
впливати на
результати визначення
концентрації
метотрексату
в сироватці
крові,
проведеного
методом
конкурентного
зв’язування
з білками із
застосуванням
дигідрофолатредуктази.

Трисептол
може
впливати на
результати
реакції Яффе
(визначення
креатиніну
за реакцією з
пікриновою
кислотою у
лужному середовищі).
При цьому в
діапазоні
нормальних значень
результати
завищуються
приблизно на
10%.

Особливості
застосування.

Рідко
під час
лікування
препаратом
можуть розвиватися
тяжкі,
потенційно
небезпечні для
життя
побічні
реакції, такі
як синдром Стівенса-Джонсона,
синдром
Лайєлла
(токсичний епідермальний
некроліз),
фульмінантний
некроз
печінки,
агранулоцитоз,
апластична
анемія,
дискразія,
тяжкі
реакції
гіперчутливості.

Слід
повідомити
пацієнтів
щодо
суб’єктивних
та
об’єктивних
симптомів
шкірних реакцій
і
необхідності
ретельного
спостереження.
Найбільший
ризик появи
серйозних
шкірних
реакцій (синдрому
Стівенса-Джонсона
і токсичного
епідермального
некролізу)
відзначається
у перші тижні
лікування.

Лікування
препаратом
слід
припинити у
разі появи
суб’єктивних
або
об’єктивних
симптомів
синдрому
Стівенса-Джонсона
або
токсичного
епідермального
некролізу
(таких як
раптовий
розвиток шкірних
висипань,
часто з
пухирцями
або ураження
слизових
оболонок).

Якщо
під час
лікування
препаратом у
пацієнта
спостерігається
синдром
Стівенса-Джонсона
або
токсичний
епідермальний
некроліз, не
слід у
майбутньому
призначати
даний лікарський
засіб.

У
разі появи
шкірного
висипання
або ранніх
симптомів
вищезазначених
тяжких
побічних реакцій
(ангіна,
пропасниця,
біль у
суглобах, блідість,
пурпура, жовтяниця,
які не можна
пояснити
іншими причинами)
застосування
Трисептолу
слід негайно
припинити.
Кашель, задишка
та розвиток
легеневого
інфільтрату
можуть також
бути
ознаками
реакції
гіперчутливості.
Необхідно
дотримуватись
обережності
при
застосуванні
препарату
пацієнтам, в
анамнезі
яких
зазначені
тяжка алергічна
реакція або
бронхіальна
астма.

Пацієнти
літнього
віку. З
особливою
обережністю
слід
застосовувати
Трисептол
пацієнтам
літнього
віку,
оскільки побічні
реакції
частіше
розвиваються
у цієї категорії
пацієнтів.
Тяжкі шкірні
реакції,
пригнічення
кісткового
мозку та
тромбоцитопенія
є
найчастішими
побічними
реакціями.
Пацієнти
літнього
віку, які
застосовують
діуретики, зокрема
тіазиди,
більш
схильні до
розвитку тромбоцитопенічної
пурпури.

Лікування
хворих
літнього
віку не
повинно бути
тривалим.

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок дозу
препарату
слід
зменшити.

У
пацієнтів
літнього
віку, а також
у пацієнтів з
раніше
існуючим
дефіцитом
фолієвої
кислоти
можуть
виникати
гематологічні
побічні
реакції,
характерні
при дефіциті
фолієвої
кислоти. Тому
під час лікування
препаратом
пацієнтів
літнього
віку, а також
пацієнтів з імовірним
дефіцитом
фолієвої
кислоти (хронічний
алкоголізм,
пацієнти, які
приймають
протисудомні
засоби,
недостатність
харчування та/або
мальабсорбція,
ниркова
недостатність)
слід
розглянути
питання про
додаткове призначення
фолієвої
кислоти.

Побічні
реакції
частіше
розвиваються
також у
хворих на СНІД,
а також в
осіб з іншими
хронічними
захворюваннями.

Пацієнтам
з порушенням
функції
нирок рекомендується
застосовувати
зменшені дози
препарату та
контролювати
концентрацію
препарату у
плазмі крові.

Компонент
триметоприм,
що входить до
складу
Трисептолу, може
спричиняти
гіперкаліємію
у пацієнтів,
які
застосовують
інші
препарати, що
збільшують
рівень калію
у крові, або в
осіб з порушеним
метаболізмом
калію
(наприклад,
хронічна
ниркова
недостатність).
У цих груп пацієнтів
необхідно
регулярно
контролювати
рівень
електролітів
у крові; у
разі розвитку

гіперкаліємії
слід
відмінити
препарат.

У
перші
декілька
днів
лікування
препарат може
спричинити
гіпоглікемію
навіть у
пацієнтів, у
яких немає
цукрового
діабету.
Пацієнти, які
застосовують
високі дози
препарату, особливо
схильні до
розвитку
гіпоглікемії.

Щоб
уникнути
розвитку
кристалурії,
під час
лікування
препаратом
необхідно
вживати
відповідну
кількість
рідини,
принаймні 1,5 л.
Ризик
кристалурії
підвищується
при порушенні
харчування.

При
тривалому
застосуванні
препарату потрібно
регулярно
контролювати
показники
формули
крові,
тромбоцитів,
функції
нирок і печінки
та осаду
сечі. Для
послаблення
гематологічних
ефектів під
час
лікування
можна додавати
фолієву
кислоту (5-10 мг/добу)
без ризику
будь-якого
зменшення
антибактеріальних
ефектів
препарату.

При
тонзилофарингіті,
спричиненому
бета-гемолітичним
стрептококом-A,
слід обирати
препарати, що
містять
пеніцилін,
оскільки комбінація
сульфаметоксазолу
з триметопримом
не
забезпечує
ерадикацію
бактерій і
тому не може
запобігти
виникненню
ускладнень,
наприклад,
ревматичній
гарячці.

Триметоприм
погіршує
метаболізм
фенілаланіну,
проте це не
впливає на
хворих із фенілкетонурією
за умови
дотримання
відповідної
дієти.

При
розвитку
тяжкої тривалої
діареї
необхідно
розглянути
можливість
появи
псевдомембранозного
коліту. Характер
перебігу
хвороби може
бути від легкого
до такого, що
загрожує
життю. Тому
важливу роль
відіграє
правильна
діагностика
цього
захворювання
у пацієнтів, у
яких у ході
застосування
антибактеріального
лікарського
засобу
з’явилася
діарея.
Лікування антибактеріальними
засобами
впливає на
зміну фізіологічної
флори
ободової
кишки і може
спричинити
надмірне
збільшення
кількості анаеробних
паличок.
Токсини, які
продукують Clostridium
difficile, є однією з
головних
причин
розвитку коліту.

У
разі легкого
перебігу
псевдомембранозного
коліту
зазвичай
достатнім є
припинення
прийому
лікарського
засобу. У
випадках
середньої
тяжкості та у
тяжких випадках
пацієнтам
необхідно
ввести рідину,
електроліти,
білок та
антибактеріальні
засоби,
активні щодо
Clostridium difficile (метронідазол
або
вінкоміцин). Не
слід вводити
лікарські
засоби, що
пригнічують
перистальтику,
або інші
протидіарейні
препарати.

Лікування
Трисептолом
пацієнтів із
захворюванням
щитовидної
залози потребує
особливої
обережності,
оскільки і триметоприм,
і
сульфаметоксазол
можуть індукувати
рецидив або
загострення
захворювання.

Оскільки
Трисептол
може
спричинити
фоточутливість,
пацієнтам
слід
порадити
уникати
прямого
сонячного світла
або
використовувати
захисний
одяг та/або
фотозахисні
препарати
під час лікування.

Слід
дотримуватись
обережності
при призначенні
Трисептолу
пацієнтам з
розумовою
відсталістю,
пов’язаною з
Х-хромосомою,
оскільки
дефіцит
фолієвої
кислоти може
призвести до
загострення
психомоторних
розладів,
пов’язаних
із
захворюванням.

Одночасне
застосування
діуретиків
підвищує
ризик
кровотеч.

Окрім
виняткових
випадків,
препарат не
слід
призначати
пацієнтам із
серйозними
стійкими
змінами
клітинного
складу крові.
Час від часу
препарат
застосовували
пацієнтам, які
отримували
цитотоксичні
засоби, при
цьому не
спостерігалося
ніяких ознак
побічних ефектів
з боку
кісткового
мозку або
периферичної
крові.

Тривале
лікування
препаратом
не рекомендовано.

Тривале
лікування
може призводити
до
надмірного
росту
нечутливих
мікроорганізмів
та грибів. У
разі
суперінфекції
слід негайно
розпочати
відповідне лікування.

Респіраторна
токсичність. Під час
лікування
сульфаметоксазолом/триметопримом
повідомлялося
про дуже
рідкісні
важкі
випадки респіраторної
токсичності,
що іноді
переростала
у гострий
респіраторний
дистрес-синдром
(ГРДС).
Виникнення
легеневих
проявів,
таких як
кашель,
лихоманка та
задишка в
поєднанні з
рентгенологічними
ознаками
легеневих
інфільтратів,
та
погіршення
легеневої функції
можуть бути
попередніми
ознаками
ГРДС. За
таких
обставин
застосування
сульфаметоксазолу/триметоприму
слід
припинити та
призначити
відповідне лікування.

Гемофагоцитарний
лімфогістіоцитоз
(ГЛГ). Дуже
рідко
повідомлялося
про випадки
виникнення
гемофагоцитарного
лімфогістіоцитозу
у пацієнтів,
які отримували
сульфаметоксазол/триметоприм.
Гемофагоцитарний
лімфогістіоцитоз
(ГЛГ) ‒ це небезпечний
для життя синдром
патологічної
імунної
активації, що
характеризується
клінічними
ознаками та
симптомами
надмірного
системного
запалення
(наприклад,
лихоманка, гепатоспленомегалія,
гіпертригліцеридемія,
гіпофібриногенемія,
високий
рівень феритину
в сироватці
крові,
цитопенія та
гемофагоцитоз).
Пацієнтів, у
яких
розвиваються
ранні прояви
патологічної
імунної активації,
слід негайно
обстежити.
Якщо діагноз
гемофагоцитарний
лімфогістіоцитоз
встановлений,
лікування сульфаметоксазолом/триметопримом
слід
припинити.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Не
рекомендується
призначати
препарат вагітним
і жінкам, які
годують груддю.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

У
зв’язку з
тим, що
препарат
може
спричинити
запаморочення,
слід бути
обережним
при керуванні
автотранспортом
та при роботі
з механізмами,
які потребують
концентрації
уваги.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі
і діти віком
від 12 років. Звичайна
початкова
доза
становить 2 таблетки
Трисептолу
400 мг/80 мг 2 рази
на добу (вранці
та ввечері)
після їжі,
слід
запивати
великою кількістю
рідини. При тяжких
інфекціях
можна
призначати
вищі добові
дози – до 3 таблеток
Трисептолу
400 мг/80 мг 2 рази
на добу. Для
підтримуючої
терапії тривалістю
більше 14 днів
рекомендується
приймати по 1 таблетці
Трисептолу
400 мг/80 мг або 4 таблетки
Трисептолу
100 мг/20 мг 2 рази
на добу.

Діти 6-12 років.
Рекомендована
добова доза
для дітей
становить 6 мг
триметоприму
та 30 мг
сульфаметоксазолу
на 1 кг маси
тіла. Цю дозу
слід
розподілити
на два прийоми.

Рекомендована
добова доза
для дітей
віком від 6 до 12 років
– 1 таблетка
Трисептолу
400 мг/80 мг або 4 таблетки
Трисептолу
100 мг/20 мг 2 рази
на добу.

Дітям
віком до 6 років
рекомендується
застосовувати
інші
лікарські
форми
препарату
(суспензія).

Тривалість
курсу
лікування при
гострих
інфекціях, за
винятком
гонореї, – щонайменше
5 діб та ще 2 дні
після
зникнення
симптомів
захворювання.
Триденний
курс
лікування
може бути
достатнім для
жінок з
неускладненим
гострим
циститом. Однак
дітям при
цьому
захворюванні
рекомендується
застосовувати
препарат
протягом 5-7 днів.
При гострому
бруцельозі
тривалість
лікування має
становити не
менше 4 тижнів,
а при нокардіозі
– навіть
більше (по 6-8 таблеток
Трисептолу
400 мг/80 мг протягом
3 місяців).

Для
профілактики
та лікування
токсоплазмозу
(Toxoplasmosis) можна
застосовувати
схему дозування
для Pneumocystis
carinii (див. нижче).

При
неускладненій
гонореї
можливий
одноденний
курс лікування
– по 5 таблеток
Трисептолу
400 мг/80 мг 2 рази
на добу
(вранці та
ввечері) або
дводенний
курс лікування
– по 4 таблетки
Трисептолу
400 мг/80 мг 2 рази
на добу.

Для
лікування пневмонії,
спричиненої
Pneumocystis carinii,
рекомендована
добова доза
становить 20 мг
триметоприму
та 100 мг сульфаметоксазолу
на 1 кг маси тіла
(15-16 таблеток
Трисептолу
400 мг/80 мг). Цю
дозу слід розподіляти
на 2 або
більше прийомів,
а лікування
продовжувати
протягом 14-21 дня.

Для
профілактики
пневмонії,
спричиненої
Pneumocystis carinii,
рекомендована
доза для
дорослих
становить 2 таблетки
Трисептолу
400 мг/80 мг або 8 таблеток
Трисептолу
100 мг/20 мг 1 раз
на добу; або 2
таблетки
Трисептолу
400 мг/80 мг або 8 таблеток
Трисептолу
100 мг/20 мг
через день;
або 2 таблетки
Трисептолу
400 мг/80 мг або 8 таблеток
Трисептолу
100 мг/20 мг 2 рази
на добу
протягом
періоду
підвищеного
ризику
інфекції.

Для
профілактики
дітям
звичайну
терапевтичну
дозу, розраховану
на основі
віку дитини і
маси тіла, призначати
1 раз на добу
або 3 рази на
тиждень 3 дні
підряд. Ця
доза
відповідає
приблизно 150 мг/м2
триметоприму
і 750 мг/м2
сульфаметоксазолу.
Максимальні
добові дози
триметоприму
і
сульфаметоксазолу
становлять 320 мг
і 1600 мг
відповідно.

Особливі
групи
пацієнтів.

Пацієнтам
із
порушенням
функції
нирок дозу
можна
підбирати за
такою схемою
(дорослі і
діти віком
від 12 років):

Рівень
креатиніну
у сироватці
крові

Добова
доза (% від
звичайної дози)

Частота
застосування

Кліренс
креатиніну,
мл/хв

Кліренс
креатиніну,
µмоль/л

>25

Чоловіки: <265

Жінки: <175

100

Кожні
12 годин

15-25

Чоловіки: 265-620

Жінки: 175-400

50

Кожні
12 або 24 години

<15

Чоловіки: >620

Жінки: >400

Слід
уникати
застосування
препарату,
крім

випадків,
коли
проводять
гемодіаліз.

Вимірювання
плазмової
концентрації
сульфаметоксазолу
рекомендується
проводити
через

2-3 дні
лікування
(через 12 годин
після
прийому
Трисептолу).
Якщо плазмова
концентрація
сульфаметоксазолу
досягає 150 мкг/мл,
лікування
слід
призупинити
до того часу,
поки концентрація
сульфаметоксазолу
не зменшиться
до 120 мкг/мл.

Пацієнти,
яким
регулярно
проводять
гемодіаліз, повинні
отримувати 50%
від
звичайної
дози препарату
перед
гемодіалізом
і половину від
застосованої
дози після
закінчення
цієї
процедури.
Гемодіаліз
триває 4 години,
протягом
яких з
організму
виводиться 44%
триметоприму
і 57 %
сульфаметоксазолу.
Препарат не
рекомендується
застосовувати
у дні, коли
гемодіаліз
не проводять.

З
особливою
обережністю
слід застосовувати
Трисептол
пацієнтам
літнього
віку,
оскільки у
цієї
категорії
пацієнтів
частіше
розвиваються
побічні
реакції, особливо
в осіб з
нирковою або
печінковою недостатністю,
або при
супутньому
застосуванні
інших
лікарських
засобів.

Діти.
Застосовувати
для
лікування
дітей віком
від 6 років.

Дітям
віком до 6
років у разі необхідності
застосовувати
інші
лікарські
форми
препарату
(суспензія).

Передозування.

Симптоми
гострого
передозування: головний
біль, нудота,
блювання, діарея,
анорексія,
коліки, запаморочення,
психічні
порушення,
сплутаність
свідомості, втрата
свідомості,
сонливість, розлади
мислення та
зорові
розлади, озноб,
гарячка, петехії,
пурпура,
жовтяниця,
пригнічення
функції
кісткового
мозку, порушення
складу крові.
У тяжких
випадках – гематурія,
кристалурія
та анурія.

Симптоми
хронічного
передозування:
пригнічення
кровотворення
(тромбоцитопенія,
лейкопенія,
мегалобластна
анемія), а також
інші
патологічні
зміни
картини крові
внаслідок
недостатності
фолієвої кислоти.

Лікування
симптоматичне.
Рекомендується
індукування
блювання,
промивання
шлунка та
форсований
діурез.
Виведенню
сульфаметоксазолу
може сприяти
алкалізація
сечі, але при цьому
зменшується
виведення
триметоприму.
Препарат не
виводиться з
організму за
допомогою
перитонеального
діалізу, однак
він частково
виводиться
за допомогою
гемодіалізу. Необхідно
контролювати
картину
крові та рівень
електролітів.
При
виражених
патологічних
змінах крові
або
жовтяниці
призначати
специфічне
лікування.
Для усунення
впливу
триметоприму
на
кровотворення
можна
призначати
фолінат
калію у дозі 3-6
мг внутрішньом’язово
протягом 5-7 днів.

Реакції
підвищеної
чутливості можна
усунути за
допомогою
стероїдних
препаратів.

У
разі
пригнічення
кісткового
мозку, спричиненого
тривалим
застосуванням
Трисептолу у
високих
дозах,
можливе
застосування
лейковорину
у дозах 5-15 мг
на добу до
нормалізації
гемопоезу.

Побічні
реакції.

З
боку
травного
тракту: часто
виникають біль
у животі,
відсутність
апетиту, нудота,
блювання,
діарея та
анорексія,
гастрит,
псевдодифтерійне
запалення кишечнику.
Іноді
розвивається
гінгівіт, стоматит
і глосит, а
дуже рідко –
панкреатит і
псевдомембранозний
коліт.
Лікування Трисептолом
може
призвести до
збільшення рівня
білірубіну і
трансаміназ
у сироватці
крові, у
поодиноких
випадках
можуть виникати
некротичний
гепатит,
холестатична
жовтяниця.

З
боку шкіри та
підшкірних
тканин: часто з’являються
висипання,
кропив’янка.
Може виникнути
фоточутливість,
а в деяких
випадках –
ексфоліативний
дерматит,
мультиформна
еритема,
синдром
Стівенса-Джонсона,
синдром Лайєлла
(токсичний
епідермальний
некроліз), пурпура
Шенлейна-Геноха,
запалення
шкіри з
відшаруванням.

Алергічні
реакції: у
поодиноких
випадках
відзначали
такі небажані
ефекти як
підвищення
температури, ангіоневротичний
набряк,
анафілактоїдні
реакції,
сироваткова
хвороба,
алергічний
міокардит, алергічний
васкуліт, вузликовий
періартериїт,
червоний
системний
вовчак. Дуже
рідко може з’явитись
алергічний
еозинофільний
альвеоліт,
який є
потенційно
небезпечним
для життя. Можливі
реакції
гіперчутливості,
включаючи
гарячку,
медикаментозну
гарячку. Сильні
алергічні
реакції
виникають
дуже рідко,
але вони
також можуть
становити
загрозу для
життя. Тому
при появі
еритродермії,
висипання,
свербежу і
перших ознак
розладу дихання
рекомендується
припинити
лікування Трисептолом.

З
боку
нервової
системи:
головний
біль,
запаморочення,
втомлюваність,
слабкість,
відчуття
втоми, безсоння,
гострий
психоз,
знервованість.
Іноді з’являється
дзвін у
вухах, нейропатія
(у тому числі
периферичні
неврити та
парестезії), атаксія,
судоми,
галюцинації, увеїт,
депресія,
апатія. Як
один з
нечастих і
транзиторних
побічних
ефектів
відзначався
асептичний
менінгіт,
який зникав
після
припинення
лікування
Трисептолом.

З
боку органів
зору: гіперемія
кон’юнктиви
і склери ока.

З
боку системи
крові: може виникати
тромбоцитопенія,
нейтропенія
та лейкопенія.
Іноді з’являється
імуногемолітична
анемія, агранулоцитоз,
гранулоцитопенія,
мегалобластна,
гемолітична або
апластична
анемія,
метгемоглобінемія,
панцитопенія
або пурпура, поліцитемія,
еозинофілія,
збільшення небілкового
азоту. У пацієнтів
з дефіцитом глюкозо-6-фосфатдегідрогенази
Трисептол
може
спричинити
гемоліз. При
дефіциті
фолієвої
кислоти та
вітаміну В12
збільшується
імовірність
розвитку
анемії,
мегалобластного
стану або нейтропенії.

З
боку
дихальної
системи: у
поодиноких
випадках – кашель,
задишка,
легеневі
інфільтрати. Можливі
сильні
реакції
гіперчутливості
з боку
дихальної
системи. При
раптовій
появі цих
симптомів
необхідно
провести
обстеження
хворого та
розглянути
питання про
припинення
лікування
Трисептолом.

З
боку нирок та
сечовиділення: у
поодиноких
випадках –
порушення
функції
нирок,
ниркова
недостатність,
інтерстиціальний
нефрит,
збільшення
концентрації
сечовини та/або
креатиніну,
кристалурія,
нефротоксичний
синдром з
олігурією
або анурією. Сульфонаміди,
в тому числі
Трисептол,
можуть спричинити
підвищення
діурезу,
особливо у
хворих з
набряками,
зумовленими
захворюваннями
серцево-судинної
системи.

З
боку
гепатобіліарної
системи:
підвищений
рівень
амінотрансфераз,
гепатит,
синдром
зниження
жовчних протоків,
некроз
печінки.

Метаболічні
порушення: у
поодиноких
випадках –
гіперкаліємія,
гіпонатріємія,
гіпоглікемія.

З
боку
опорно-рухового
апарату: рідко –
артралгії та
міалгії,
описано окремі
випадки рабдоміолізу.

Побічні
реакції у
хворих на
СНІД: у хворих на
СНІД, які
застосовують
Трисептол у
високій дозі,
можуть з’являтися
нейтропенія,
висипання,
збільшуватись
рівень
креатиніну
та ферментів
печінки у
сироватці
крові. Описано
випадки
грибкових
інфекцій,
таких як кандидоз.

Частота
побічних
реакцій,
особливо
висипу,
гарячки,
лейкопенії
та
підвищення активності
амінотрансфераз
у сироватці крові
у хворих на
СНІД значно
вища, ніж у інших
хворих.

ВІЛ-інфіковані
пацієнти з
частими
супутніми
захворюваннями
та їх
лікуванням
зазвичай
отримують
тривалу
профілактику
або
лікування
пневмонії,
спричиненої
Pneumocystis carinii (Pneumocystis jirovecii), із
застосуванням
високих доз
препарату. Окрім
невеликої
кількості
додаткових
побічних
ефектів,
профіль
таких
ефектів у цих
пацієнтів є
подібним до
профілю у
популяції
пацієнтів,
які не є
ВІЛ-інфікованими.
Однак деякі побічні
ефекти
спостерігаються
частіше і часто
є більш
тяжкими, що
зумовлює
необхідність
у
перериванні
курсу
лікування
препаратом у
частини
пацієнтів.

Термін
придатності. 5 років.

Умови
зберігання.
Зберігати
в
оригінальній
упаковці при
температурі
не вище 25 °С.

Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка. По 10 таблеток
у блістері;
по 2 блістери
у пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. Приватне
акціонерне
товариство «Лекхім-Харків».

Місцезнаходження
виробника та
його адреса
місця провадження
діяльності.

Україна,
61115, Харківська
обл., місто Харків,
вулиця
Северина
Потоцького,
будинок 36.