ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського засобу

СІЛДЕКС

(SILDEX)

Склад:

діюча
речовина: силденафіл;

1 таблетка містить 70,24 мг силденафілу
цитрату, що еквівалентно 50 мг силденафілу, або

1 таблетка містить 140,48 мг силденафілу
цитрату, що еквівалентно 100 мг силденафілу;

допоміжні
речовини: целюлоза мікрокристалічна; кальцію гідрофосфат безводний; натрію
кроскармелоза; гіпромелоза; кремнію діоксид колоїдний, безводний; магнію
стеарат;

плівкове покриття: Opadry II Blue 57U205002:
гіпромелоза; полідекстроза; титану діоксид (E 171); індигокармін (E 132);
тальк; мальтодекстрин; тригліцериди середнього ланцюга; заліза оксид жовтий
(E 172); Opadry Сlear 03K19229: гіпромелоза; триацетин; тальк.

Лікарська
форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні властивості: Таблетки трикутної форми, з
двоопуклою поверхнею, вкриті плівковою оболонкою, блакитного кольору з
тисненням «50» або «100» з одного боку.

Фармакотерапевтична
група. Засоби, що застосовуються при еректильній дисфункції. Силденафіл. Код АТX
G04B E03.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Механізм дії.
Силденафіл є препаратом для перорального застосування, призначеним для
лікування еректильної дисфункції. При сексуальному збудженні препарат
відновлює знижену еректильну функцію шляхом посилення притоку крові до
пеніса.

Фізіологічний механізм, що зумовлює ерекцію,
включає вивільнення оксиду азоту (NO) у кавернозних тілах під час
сексуального збудження. Вивільнений оксид азоту активує фермент
гуанілатциклазу, що стимулює підвищення рівня циклічного гуанозинмонофосфату
(цГМФ), що, у свою чергу, спричиняє розслаблення гладкої мускулатури
кавернозних тіл, сприяючи притоку крові.

Силденафіл є потужним та селективним інгібітором
цГМФ-специфічної фосфодіестерази
5 (ФДЕ5) у кавернозних тілах, де ФДЕ5 відповідає за розпад цГМФ. Вплив
силденафілу на ерекцію має периферичний характер. Силденафіл не чинить
безпосередньої релаксуючої дії на ізольовані кавернозні тіла людини, але
потужно посилює розслаблюючу дію NO на дану тканину. При активації
метаболічного шляху NO/цГМФ, що відбувається при сексуальній стимуляції,
інгібування силденафілом ФДЕ5 призводить до підвищення рівня цГМФ у
кавернозних тілах. Таким чином, для того, щоб силденафіл спричиняв потрібний
фармакологічний ефект, необхідне сексуальне збудження.

Вплив на фармакодинаміку. Дослідження in vitro
продемонстрували, що силденафіл є селективним до ФДЕ5, що бере активну участь
у процесі ерекції. Вплив силденафілу на ФДЕ5 потужніший, ніж на інші відомі
фосфодіестерази. Цей ефект у 10 разів потужніший, ніж ефект впливу на ФДЕ6,
що бере участь у процесах фотоперетворення у сітківці. При застосуванні
максимальних рекомендованих доз селективність силденафілу до ФДЕ5 у
80 разів перевищує його селективність до ФДЕ1, у 700 разів вища,
ніж до ФДЕ2, ФДЕ3, ФДЕ4, ФДЕ7, ФДЕ8, ФДЕ9, ФДЕ10 та ФДЕ11. Зокрема,
селективність силденафілу до ФДЕ5 у 4000 разів перевищує його селективність
до ФДЕ3 – цАМФ-специфічної ізоформи ФДЕ, що бере участь у регуляції серцевої
скоротливості.

Фармакокінетика.

Абсорбція.
Силденафіл швидко абсорбується. Максимальна плазмова концентрація препарату
досягається протягом 30–120 хвилин (із медіаною 60 хвилин) після його
перорального застосування натще. Середня абсолютна біодоступність після
перорального застосування становить 41 % (з діапазоном значень від 25 до
63 %). У рекомендованому діапазоні доз (від

25 до 100 мг) показники AUC та Сmax силденафілу після
його перорального застосування підвищуються пропорційно до дози.

При застосуванні силденафілу під час прийому їжі
ступінь абсорбції знижується із середнім подовженням Tmax до 60
хвилин і середнім зниженням Cmax на 29 %.

Розподіл.
Середній рівноважний об’єм розподілу (Vd) становить 105 літрів, що свідчить
про розподіл препарату у тканинах організму. Після одноразового перорального
застосування силденафілу в дозі 100 мг середня максимальна загальна
плазмова концентрація силденафілу становить приблизно 440 нг/мл (коефіцієнт
варіації становить 40 %). Оскільки зв’язування силденафілу та його
головного N-десметил-метаболіту з білками плазми досягає 96 %, середня
максимальна плазмова концентрація вільного силденафілу досягає 18 нг/мл
(38 нмоль). Ступінь зв’язування з білками плазми не залежить від
загальних концентрацій силденафілу.

У здорових добровольців, які застосовували
силденафіл одноразово в дозі 100 мг, через 90 хвилин в еякуляті
визначалося менше 0,0002 % (у середньому 188 нг) застосованої дози.

Біотрансформація.
Метаболізм силденафілу здійснюється головним чином з участю мікросомальних
ізоферментів печінки CYP3A4 (головний шлях) та CYP2C9 (другорядний шлях).
Головний циркулюючий метаболіт утворюється шляхом N-деметилювання
силденафілу. Селективність метаболіту відносно ФДЕ5 порівнянна з
селективністю силденафілу, а активність метаболіту відносно ФДЕ5 становить
приблизно 50 % активності вихідної речовини. Плазмова концентрація цього
метаболіту становить приблизно 40 % концентрації силденафілу у плазмі
крові. N-деметильований метаболіт зазнає подальшого метаболізму, а період
його напіввиведення становить приблизно 4 години.

Елімінація.
Загальний кліренс силденафілу становить 41 л/год, зумовлюючи період його
напіввиведення тривалістю 3-5 годин. Як після перорального, так і після
внутрішньовенного застосування екскреція силденафілу у вигляді метаболітів
здійснюється головним чином із калом (приблизно 80 % введеної
пероральної дози) та меншою мірою з сечею (приблизно 13 % введеної
пероральної дози).

Фармакокінетика
в особливих груп пацієнтів.

Пацієнти літнього віку. У
здорових добровольців літнього віку (віком від 65 років) відзначалося
зниження кліренсу силденафілу, що зумовлювало підвищення плазмових
концентрацій силденафілу та його активного N-деметильованого метаболіту
приблизно на 90 % порівняно з відповідними концентраціями у здорових
добровольців молодшого віку (18-45 років). У
зв’язку з віковими відмінностями у зв’язуванні з білками плазми крові
відповідне підвищення плазмової концентрації вільного силденафілу становило
приблизно 40 %.

Ниркова недостатність. У
добровольців із порушеннями функції нирок легкого та помірного ступеня
(кліренс креатиніну 30–80 мл/хв) фармакокінетика силденафілу залишалася
незміненою після його однократного перорального застосування у дозі
50 мг. Середні AUC та Cmax N-деметильованого метаболіту
підвищувалися на максимум 126 % та максимум 73 % відповідно
порівняно з такими показниками у добровольців такого ж віку без порушень
функції нирок. Однак через високу індивідуальну варіабельність ці відмінності
не були статистично значущими. У добровольців із тяжкими порушеннями функції
нирок (кліренс креатиніну нижче 30 мл/хв) кліренс силденафілу знижувався, що
призводило до середніх підвищень AUC та Cmax на 100 % та
88 % відповідно порівняно з добровольцями такого ж віку без порушень
функції нирок. Крім того, значення AUC та Cmax N-деметильованого
метаболіту значуще підвищувалися на 200 % та 79 % відповідно.

Печінкова недостатність. У
добровольців із цирозом печінки легкого та помірного ступеня (класів А та В
за класифікацією Чайлда-П’ю) кліренс силденафілу знижувався, що призводило до
підвищення AUC (84 %) та Cmax (47 %) порівняно з
відповідними показниками у добровольців такого ж віку без порушень функцій
печінки. Фармакокінетику силденафілу у пацієнтів із порушеннями функцій печінки
тяжкого ступеня не вивчали.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат Cілдекс
рекомендується застосовувати чоловікам з еректильною дисфункцією, яка
визначається як нездатність досягти або підтримати ерекцію статевого члена,
необхідну для успішного статевого акту.

Для ефективної дії препарату Сілдекс потрібне
сексуальне збудження.

Протипоказання.

·
Підвищена чутливість до
активної речовини або до будь-якої з допоміжних речовин препарату.

·
Одночасне застосування з
донорами оксиду азоту (такими як амілнітрит) або нітратами у будь-якій формі
протипоказане, оскільки відомо, що силденафіл має вплив на шляхи метаболізму
оксиду азоту/циклічного гуанозинмонофосфату (цГМФ) та потенціює гіпотензивний
ефект нітратів.

·
Одночасне застосування
інгібіторів ФДЕ5 (у
тому числі силденафілу) зі стимуляторами гуанілатциклази, такими як
ріоцигуат, протипоказане,
оскільки може
призвести до симптоматичної гіпотензії (див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами
та інші види взаємодій»).

·
Стани, при яких не
рекомендована сексуальна активність (наприклад, тяжкі серцево-судинні
розлади, такі як нестабільна стенокардія або серцева недостатність тяжкого
ступеня).

·
Втрата зору на одне око внаслідок
неартеріальної передньої ішемічної невропатії зорового нерва незалежно від
того, чи пов’язана ця патологія з попереднім застосуванням інгібіторів ФДЕ5.

·
Наявність таких захворювань як
порушення функції печінки тяжкого ступеня, артеріальна гіпотензія
(артеріальний тиск нижче 90/50 мм рт. ст.), нещодавно перенесений
інсульт або інфаркт міокарда та відомі спадкові дегенеративні захворювання
сітківки, такі як пігментний ретиніт (невелика кількість таких пацієнтів має
генетичні розлади фосфодіестераз сітківки), оскільки безпеку силденафілу не
досліджували у таких підгрупах пацієнтів.

Взаємодія з іншими лікарськими
засобами та інші види взаємодій.

Вплив
інших лікарських засобів на силденафіл.

Дослідження
in vitro. Метаболізм силденафілу відбувається переважно з участю ізоформи 3А4
(головний шлях) та ізоформи 2С9 (другорядний шлях) цитохрому Р450 (CYP). Тому
інгібітори цих ізоферментів можуть знижувати кліренс силденафілу, а індуктори
цих ізоферментів можуть підвищувати кліренс силденафілу.

Дослідження
in vivo. Популяційний фармакокінетичний аналіз даних клінічних досліджень
продемонстрував зниження кліренсу силденафілу при його одночасному
застосуванні з інгібіторами CYP3A4 (такими як кетоконазол, еритроміцин,
циметидин). Хоча при одночасному застосуванні силденафілу та інгібіторів
CYP3A4 зростання частоти побічних явищ не спостерігалося, слід розглянути
можливість застосування початкової дози силденафілу 25 мг.

Одночасне застосування інгібітору ВІЛ-протеази
ритонавіру, дуже потужного інгібітору Р450, у стані рівноважної концентрації
(500 мг 1 раз на добу) та силденафілу (разова доза

100 мг) призводило до підвищення Cmax силденафілу на
300 % (у 4 рази) та підвищення плазмової AUC силденафілу на 1000 %
(у 11 разів). Через 24 години плазмовий рівень силденафілу все ще
становив приблизно 200 нг/мл порівняно з рівнем приблизно 5 нг/мл,
характерним для застосування силденафілу окремо, що узгоджується зі значним
впливом ритонавіру на широкий спектр субстратів Р450. Силденафіл не впливає
на фармакокінетику ритонавіру. З огляду на ці фармакокінетичні дані одночасне
застосування силденафілу та ритонавіру не рекомендується (див. розділ
«Особливості застосування»); у будь-якому випадку максимальна доза
силденафілу за жодних обставин не повинна перевищувати 25 мг протягом 48
годин.

Одночасне застосування інгібітору ВІЛ-протеази
саквінавіру, інгібітору CYP3A4, у дозі, що забезпечує рівноважну концентрацію
(1200 мг тричі на добу), та силденафілу (100 мг разово) призводило
до підвищення Cmax силденафілу на 140 % та збільшення
системної експозиції (AUC) силденафілу на 210 %. Не виявлено впливу
силденафілу на фармакокінетику саквінавіру (див. розділ «Спосіб застосування
та дози»). Передбачається, що більш потужні інгібітори CYP3A4, такі як
кетоконазол та ітраконазол, будуть мати більш виражений вплив.

При застосуванні силденафілу (100 мг разово)
та еритроміцину, помірного інгібітору CYP3A4, у рівноважному стані
(500 мг двічі на добу протягом 5 днів) спостерігалося підвищення
системної експозиції силденафілу на 182 % (АUC). У здорових добровольців
чоловічої статі не спостерігалося впливу азитроміцину (500 мг на добу
протягом 3 діб) на AUC, Сmax, Tmax, константу швидкості
елімінації та подальший період напіввиведення силденафілу або його головного
циркулюючого метаболіту. Циметидин (інгібітор цитохрому Р450 та неспецифічний
інгібітор CYP3A4) у дозі 800 мг при одночасному застосуванні із
силденафілом у дозі 50 мг у здорових добровольців призводив до
підвищення плазмової концентрації силденафілу на 56 %.

Грейпфрутовий сік є слабким інгібітором CYP3A4 у
стінці кишечнику і може спричиняти помірне підвищення рівнів силденафілу у
плазмі крові.

Одноразове застосування антацидів (магнію
гідроксиду/алюмінію гідроксиду) не впливало на біодоступність силденафілу.

Хоча досліджень специфічної взаємодії силденафілу
з усіма лікарськими засобами не проводили, за даними популяційного
фармакокінетичного аналізу, фармакокінетика силденафілу не змінювалася при
його одночасному застосуванні з лікарськими засобами, що належать до групи
інгібіторів CYP2C9 (толбутамід, варфарин, фенітоїн), групи інгібіторів CYP2D6
(таких як селективні інгібітори зворотного захоплення серотоніну, трициклічні
антидепресанти), групи тіазидних та тіазидоподібних діуретиків, петльових та
калійзберігаючих діуретиків, інгібіторів ангіотензинперетворювального
ферменту (АПФ), антагоністів кальцію, антагоністів β-адренорецепторів
або індукторів метаболізму CYP450 (таких як рифампіцин, барбітурати).

У ході дослідження з участю здорових
добровольців-чоловіків одночасне застосування антагоніста ендотеліну
босентану (помірний індуктор CYP3A4, CYP2C9 та, можливо, CYP2C19) у
рівноважному стані (125 мг двічі на добу) та силденафілу у рівноважному
стані (80 мг тричі на добу) призводило до зниження AUC та Cmax
силденафілу на 62,6 % та 55,4 % відповідно. Тому одночасне
застосування таких потужних індукторів CYP3A4 як рифампін може призводити до
більш вираженого зниження концентрації силденафілу у плазмі крові.

Нікорандил являє собою гібрид активатора
кальцієвих каналів та нітрату. Нітратний компонент зумовлює можливість його
серйозної взаємодії із силденафілом.

Вплив
силденафілу на інші лікарські засоби.

Дослідження in
vitro. Силденафіл – слабкий інгібітор ізоформ 1А2, 2C9, 2C19, 2D6, 2E1 та 3А4 цитохрому Р450 (ІК50
> 150 мкмоль). Оскільки пікові плазмові концентрації силденафілу
дорівнюють приблизно 1 мкмоль, вплив препарату на кліренс субстратів цих
ізоферментів малоймовірний.

Відсутні дані щодо взаємодії силденафілу та таких
неспецифічних інгібіторів фосфодіестерази як теофілін та дипіридамол.

Дослідження in
vivo. Оскільки відомо, що силденафіл має вплив на метаболізм оксиду
азоту/циклічного гуанозинмонофосфату (цГМФ), було встановлено, що силденафіл
потенціює гіпотензивну дію нітратів, тому його одночасне застосування з
донорами оксиду азоту або з нітратами у будь-якій формі протипоказане (див.
розділ «Протипоказання»).

Ріоцигуат. Доклінічні дослідження продемонстрували адитивний системний ефект
зниження артеріального тиску при одночасному застосуванні інгібіторів ФДЕ5 з ріоцигуатом. Клінічні дослідження
продемонстрували, що ріоцигуат посилює гіпотензивну дію інгібіторів ФДЕ5. У пацієнтів, які брали участь у
дослідженні, не спостерігалося позитивного клінічного ефекту при одночасному
застосуванні інгібіторів ФДЕ5 з ріоцигуатом. Протипоказане одночасне застосування
ріоцигуату з інгібіторами ФДЕ5 (у тому числі силденафілом) (див. розділ
«Протипоказання»).

Одночасне застосування силденафілу та блокаторів
α-адренорецепторів може призвести до розвитку симптоматичної гіпотензії
у деяких схильних до цього пацієнтів. Така реакція найчастіше виникала
протягом 4 годин після застосування силденафілу (див. розділ «Спосіб
застосування та дози» та «Особливості застосування»). У ході трьох досліджень
специфічної взаємодії лікарських засобів блокатор α-адренорецепторів
доксазозин (4 мг та 8 мг) та силденафіл (25 мг, 50 мг та
100 мг) застосовувалися одночасно у пацієнтів із доброякісною
гіперплазією передміхурової залози, стабілізація стану яких була досягнута при застосуванні доксазозину. У цих популяціях спостерігалося середнє додаткове зниження
артеріального тиску у положенні пацієнта лежачи на 7/7 мм рт. ст., 9/5 мм рт.
ст. та 8/4 мм рт. ст. та середнє зниження артеріального тиску у
положенні пацієнта стоячи на 6/6 мм рт. ст., 11/4 мм рт. ст., 4/5 мм рт. ст.
відповідно. При одночасному застосуванні силденафілу та доксазозину у
пацієнтів, стабілізація стану яких
була досягнута при застосуванні доксазозину, іноді повідомляли про розвиток
симптоматичної ортостатичної гіпотензії. У цих повідомленнях йшлося про
випадки запаморочення та переднепритомного стану, але без синкопе.

Не спостерігалося жодних значущих взаємодій при
одночасному застосуванні силденафілу (50 мг) і толбутаміду (250 мг)
або варфарину (40 мг), що метаболізуються CYP2C9.

Силденафіл (50 мг) не призводив до
подовження часу кровотечі, спричиненої застосуванням ацетилсаліцилової
кислоти (150 мг).

Силденафіл (50 мг) не потенціював
гіпотензивну дію алкоголю у здорових добровольців при середньому
максимальному рівні етанолу в крові 80 мг/дл.

У пацієнтів, які застосовували силденафіл, не
спостерігалося жодних відмінностей профілю побічних ефектів порівняно з
плацебо при одночасному застосуванні таких класів гіпотензивних лікарських
засобів як діуретики, блокатори β-адренорецепторів, інгібітори АПФ,
антагоністи ангіотензину ІІ, антигіпертензивні лікарські засоби
(судинорозширювальні та центральної дії), блокатори адренергічних нейронів,
блокатори кальцієвих каналів та блокатори α-адренорецепторів. У
спеціальному дослідженні взаємодії при одночасному застосуванні силденафілу
(100 мг) та амлодипіну пацієнтами з артеріальною гіпертензією
спостерігалося додаткове зниження систолічного артеріального тиску у
положенні лежачи на 8 мм рт. ст. Відповідне зниження діастолічного
артеріального тиску становило 7 мм рт.ст. За величиною ці додаткові зниження артеріального тиску були порівнянними з тими, що спостерігалися при
застосуванні лише силденафілу у здорових добровольців (див. розділ
«Фармакологічні властивості»).

Силденафіл у дозі 100 мг не впливав на
фармакокінетичні показники інгібіторів ВІЛ-протеази, саквінавіру та
ритонавіру, які є субстратами CYP3A4.

У здорових добровольців чоловічої статі
застосування силденафілу у рівноважному стані (80 мг тричі на добу)
призводило до підвищення AUC та Cmax босентану (125 мг двічі на
день) на 49,8 % та 42 % відповідно.

Додавання разової дози силденафілу до
сакубітрилу/валсартану в рівноважному стані у пацієнтів з артеріальною
гіпертензією було пов’язано зі значно більшим зниженням артеріального тиску
порівняно із застосуванням сакубітрилу/валсартану окремо. Тому
слід з обережністю розпочинати застосування силденафілу пацієнтам, які
отримують сакубітрил/валсартан.

Особливості
застосування.

До початку терапії слід зібрати медичний анамнез
пацієнта та провести фізикальне обстеження для діагностики еректильної
дисфункції та визначення її можливих причин.

Фактори
ризику серцево-судинних захворювань. Оскільки
сексуальна активність супроводжується певним ризиком з боку серця, до початку
будь-якого лікування еректильної дисфункції лікар має оцінити стан
серцево-судинної системи пацієнта. Силденафіл чинить судинорозширювальну дію,
що проявляється легким та короткочасним зниженням артеріального тиску (див.
розділ «Фармакодинаміка»). До призначення силденафілу лікар має ретельно
зважити, чи може такий ефект несприятливо впливати на пацієнтів із певними
основними захворюваннями, особливо у комбінації із сексуальною активністю. До
пацієнтів із підвищеною чутливістю до вазодилататорів належать пацієнти з
обструкцією вивідного тракту лівого шлуночка (наприклад, стеноз аорти,
гіпертрофічна обструктивна кардіоміопатія) та пацієнти з рідкісним синдромом
мультисистемної атрофії, одним із проявів якої є тяжке порушення регуляції
артеріального тиску з боку вегетативної нервової системи.

Препарат потенціює гіпотензивний ефект нітратів (див.
розділ «Протипоказання»).

Повідомлялося про тяжкі побічні реакції з боку
серцево-судинної системи, включаючи інфаркт міокарда, нестабільну
стенокардію, раптову серцеву смерть, шлуночкову аритмію, цереброваскулярні
крововиливи, транзиторну ішемічну атаку, артеріальну гіпертензію та
артеріальну гіпотензію, які за часом збігалися із застосуванням силденафілу.
У більшості пацієнтів, але не у всіх, існували фактори ризику серцево-судинних
захворювань. Багато таких побічних реакцій спостерігалося під час або одразу
після статевого акту і лише кілька трапилося невдовзі після застосування
силденафілу без сексуальної активності. Тому неможливо визначити, чи
пов’язаний розвиток таких побічних реакцій безпосередньо з факторами ризику,
чи їх розвиток зумовлений іншими чинниками.

Пріапізм.
Засоби для лікування еректильної дисфункції, у тому
числі і силденафіл, слід призначати з обережністю пацієнтам з анатомічними
деформаціями пеніса (такими як ангуляція, кавернозний фіброз або хвороба
Пейроні) або пацієнтам зі станами, що сприяють розвитку пріапізму (такими як
серпоподібноклітинна анемія, множинна мієлома або лейкемія).

Повідомляли про випадки подовженої ерекції та
пріапізму. Якщо ерекція триває більш ніж        4 години, пацієнтам слід негайно
звернутися за медичною допомогою. У разі відсутності негайного лікування
пріапізм може призвести до пошкодження тканин пеніса та до стійкої втрати
потенції.

Одночасне
застосування з іншими інгібіторами ФДЕ5 або іншими препаратами для лікування
еректильної дисфункції. Безпеку та ефективність
одночасного застосування силденафілу з іншими інгібіторами ФДЕ5 або іншими
препаратами для лікування гіпертензії легеневої артерії, які містять
силденафіл (наприклад Ревацио), чи з іншими препаратами для лікування еректильної
дисфункції не вивчали. Тому застосування таких комбінацій не рекомендоване.

Вплив
на зір. Спонтанні повідомлення про виникнення дефектів
зору надходили асоційовано із застосуванням силденафілу та інших інгібіторів
ФДЕ5 (див. розділ «Побічні реакції»). Про випадки неартеріальної передньої
ішемічної невропатії зорового нерва, що є рідкісним станом, надходили
спонтанні повідомлення та повідомлялося у наглядовому дослідженні асоційовано
із застосуванням силденафілу та інших інгібіторів ФДЕ5 (див. розділ «Побічні
реакції»). Пацієнтів слід попередити, що у разі раптового порушення зору
застосовування силденафілу  слід припинити та негайно звернутися до
лікаря (див. розділ «Протипоказання»).

Одночасне
застосування з ритонавіром. Одночасне застосування
силденафілу та ритонавіру не рекомендується (див. розділ «Взаємодія з іншими
лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Одночасне
застосування з блокаторами α-адренорецепторів. Пацієнтам,
які застосовують блокатори α-адренорецепторів, застосовувати силденафіл
слід з обережністю, оскільки така комбінація може призвести до симптоматичної
гіпотензії у деяких схильних до цього пацієнтів. Симптоматична гіпотензія
зазвичай виникає протягом 4 годин після застосування силденафілу. З
метою мінімізації можливого розвитку постуральної гіпотензії у пацієнтів, які
застосовують блокатори α-адренорецепторів, їх стан потрібно
стабілізувати за допомогою блокаторів

α-адренорецепторів до початку застосовування силденафілу. Також слід
розглянути можливість застосування початкової дози 25 мг (див. розділ «Спосіб
застосування та дози»). Крім того, слід проінформувати пацієнтів, як діяти у
разі появи симптомів ортостатичної гіпотензії.

Вплив
на кровотечі. Дослідження тромбоцитів людини продемонстрували,
що in vitro силденафіл потенціює
антиагрегаційні ефекти натрію нітропрусиду. Немає жодної інформації щодо
безпеки застосування силденафілу пацієнтам із порушеннями згортання крові або
гострою пептичною виразкою. Таким чином, застосування силденафілу пацієнтам
цієї групи можливе лише після ретельної оцінки співвідношення користі та
ризиків.

Після застосування дози
100 мг здоровими добровольцями не спостерігалося впливу на морфологію або
рухомість сперматозоїдів (див. розділ «Фармакодинаміка»).

Втрата
слуху. Лікарям слід порадити пацієнтам припинити
застосування інгібіторів ФДЕ5, включаючи препарат Сілдекс, та негайно
звернутися за медичною допомогою у разі раптового зниження або втрати слуху.
Про ці явища, які також можуть супроводжуватися дзвоном у вухах та
запамороченням, повідомляли з асоціацією у часі із застосуванням інгібіторів
ФДЕ5, включаючи препарат. Визначити, чи ці явища прямо пов’язані із
застосуванням інгібіторів ФДЕ5, чи з іншими факторами, неможливо.

Одночасне
застосування з гіпотензивними препаратами. Препарат
чинить системну судинорозширювальну дію та може в подальшому знижувати
артеріальний тиск у пацієнтів, які застосовують гіпотензивні лікарські
засоби. В окремому дослідженні лікарської взаємодії одночасне застосування
амлодипіну (5 мг або 10 мг) та силденафілу (100 мг) перорально спостерігалося середнє додаткове зниження
систолічного тиску на 8 мм рт. ст. та діастолічного – на 7 мм рт. ст.

Захворювання,
що передаються статевим шляхом. Застосування силденафілу  не захищає від захворювань, що
передаються статевим шляхом. Слід розглянути можливість інформування
пацієнтів щодо необхідних запобіжних заходів для захисту від захворювань, що
передаються статевим шляхом, включаючи вірус імунодефіциту людини.

Застосування
у  період вагітності або годування
груддю.

Препарат не призначений для застосування жінкам.

Здатність
впливати на швидкість реакції при керуванні автотранспортом або іншими
механізмами.

Досліджень впливу препарату на здатність керувати
транспортними засобами та працювати з іншими механізмами не проводили.
Оскільки у ході клінічних досліджень застосування силденафілу повідомляли про
випадки запаморочення та порушення з боку органів зору, перед тим як сідати
за кермо транспортного засобу або працювати з іншими механізмами, пацієнтам
необхідно з’ясувати, якою є їхня індивідуальна реакція на застосування
препарату.

Спосіб
застосування та дози.

Препарат
застосовувати перорально.

Дорослі. Рекомендована доза
препарату становить 50 мг та застосовується у разі необхідності
приблизно за 1 годину до сексуальної активності. Залежно від ефективності та
переносимості препарату дозу можна збільшити до 100 мг або зменшити до
25* мг у таблетках. Максимальна рекомендована доза становить
100 мг. Частота застосування максимальної рекомендованої дози препарату
становить 1 раз на добу. При застосуванні препарату під час прийому їжі дія
препарату може наставати пізніше, ніж при його застосуванні натще.

Пацієнти літнього віку. Необхідність у корекції
дози пацієнтам літнього віку (≥ 65 років) відсутня.

Пацієнти із нирковою
недостатністю. Для пацієнтів із нирковою
недостатністю легкого та помірного ступеня тяжкості (кліренс креатиніну 30-80
мл/хв) рекомендована доза препарату є такою ж, як наведено вище у розділі
«Дорослі».

Оскільки
у пацієнтів з нирковою недостатністю тяжкого ступеня (кліренс креатиніну
< 30 мл/хв) кліренс силденафілу знижений, слід розглянути
можливість застосування дози 25* мг. Залежно від ефективності та
переносимості препарату при необхідності дозу можна збільшити поступово до
50 мг та до 100 мг.

Пацієнти із печінковою
недостатністю. Оскільки у пацієнтів із печінковою недостатністю (наприклад цирозом)
кліренс силденафілу знижений, слід розглянути можливість застосування дози 25*
мг. Залежно від ефективності та переносимості препарату при необхідності дозу
можна збільшити поступово до 50 мг та до 100 мг.

Пацієнти, які застосовують інші лікарські засоби. Якщо
пацієнти одночасно застосовують інгібітори CYP3A4 (за винятком ритонавіру,
застосування якого одночасно із силденафілом не рекомендується, див. розділи
«Особливості застосування» та «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та
інші види взаємодій», слід розглянути можливість застосування початкової дози
25* мг).

З метою
мінімізації можливого розвитку постуральної гіпотензії у пацієнтів, які
застосовують блокатори α-адренорецепторів, стан таких пацієнтів потрібно
стабілізувати за допомогою блокаторів α-адренорецепторів до початку
застосовування силденафілу. Також слід розглянути можливість застосування
початкової дози 25* мг (див. розділи «Особливості застосування» та «Взаємодія
з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

* - застосовувати
препарати силденафілу у відповідному дозуванні.

Діти.

Препарат не показаний для застосування особам
віком до 18 років.

Передозування.

У ході клінічних досліджень з участю добровольців
під час застосування разової дози силденафілу до 800 мг побічні реакції
були подібними до тих, що спостерігалися при застосуванні силденафілу у
нижчих дозах, але виникали частіше та були більш тяжкими. Застосовування
силденафілу у дозі 200 мг не призводило до підвищення ефективності, але
спричиняло зростання кількості випадків розвитку побічних реакцій (головного
болю, припливів, запаморочення, диспепсії, закладеності носа, порушень з боку
органів зору).

У разі передозування при необхідності можна вдатися
до звичайних підтримуючих заходів. Прискорення кліренсу силденафілу при
гемодіалізі малоймовірне внаслідок високого ступеня зв’язування препарату з
білками плазми крові та відсутності елімінації силденафілу із сечею.

Побічні реакції.

Найчастіше повідомляли про такі побічні реакції
як головний біль, припливи, диспепсія, закладеність носа, біль у спині,
запаморочення, нудота, припливи жару, порушення зору, ціанопсія та затуманення
зору.

Усі клінічно значущі побічні реакції, що
спостерігалися під час клінічних досліджень частіше, ніж при застосуванні
плацебо, наведено нижче відповідно до класифікації «Система-орган-клас» та
частоти: дуже часто (≥ 1/10), часто (≥ 1/100 – < 1/10), нечасто (≥ 1000 – < 1/100) та рідко (≥ 1/10000 – < 1/1000). У межах кожної частотної групи
побічні реакції наведено у порядку зменшення їх проявів.

Інфекційні та інвазивні захворювання.

Нечасто: риніт.

З боку імунної системи.

Нечасто: гіперчутливість.

З боку нервової системи.

Дуже
часто: головний біль.

Часто: запаморочення.

Нечасто: сонливість, гіпестезія.

Рідко: інсульт, транзиторна ішемічна атака, судоми*, рецидиви судом*, синкопе.

З боку органів зору.

Часто: порушення сприйняття кольору**, розлади зору, затьмарення зору.

Нечасто: розлади сльозовиділення***, біль в очах, фотофобія, фотопсія, гіперемія
очей, яскравість зору, кон’юнктивіт.

Рідко: неартеріальна передня ішемічна нейропатія зорового нерва*, оклюзія судин
сітківки*, ретинальний крововилив, артеріосклеротична ретинопатія, порушення
з боку сітківки, глаукома, дефекти поля зору, диплопія, зниження гостроти
зору, міопія, астенопія, плаваючі помутніння склистого тіла, порушення з боку
райдужної оболонки, мідріаз, поява сяючих кругів навколо джерела світла
(гало) у полі зору, набряк очей, припухлість очей, порушення з боку очей,
гіперемія кон’юнктиви, подразнення очей, аномальні відчуття в очах, набряк
повік, знебарвлення склери.

З боку органів слуху та вестибулярного апарату.

Нечасто: запаморочення, дзвін у вухах.

Рідко: глухота.

З боку серця.

Нечасто: тахікардія, посилене серцебиття.

Рідко: раптова серцева смерть*, інфаркт міокарда, шлуночкова аритмія*,
фібриляція передсердь, нестабільна стенокардія.

З боку судин.

Часто: припливи крові до обличчя, приливи жару.

Нечасто: гіпертензія, гіпотензія.

З боку респіраторної системи, органів грудної клітки та
середостіння.

Часто: закладеність носа.

Нечасто: носова кровотеча, закладеність придаткових пазух носа.

Рідко: відчуття стиснення у горлі, набряк слизової оболонки носа, сухість у
носі.

З боку шлунково-кишкового тракту.

Часто: нудота, диспепсія.

Нечасто: гастроезофагеальна рефлюксна хвороба, блювання, біль у верхній частині
живота, сухість у роті.

Рідко: гіпестезія ротової порожнини.

З боку шкіри та підшкірної тканини.

Нечасто: висипання.

Рідко: синдром Стівенса–Джонсона*, токсичний епідермальний некроліз*.

З боку опорно-рухового апарату та сполучної
тканини.

Нечасто: міалгія, біль у кінцівках.

З боку сечовидільної
системи.

Нечасто: гематурія.

Розлади з боку репродуктивної системи та молочних
залоз.

Рідко: кровотеча зі статевого
члена, пріапізм*, гематоспермія, подовжена ерекція.

Загальні розлади та реакції у місці введення.

Нечасто: біль у грудях, підвищена стомлюваність, відчуття жару.

Рідко: подразнення.

Обстеження.

Нечасто: підвищена частота серцевих скорочень.

* Повідомляли
лише під час дослідження після виходу силденафілу на ринок.

** Порушення
сприйняття кольору: хлоропсія, хроматопсія, ціанопсія, еритропсія,
ксантопсія.

*** Порушення
сльозовиділення: сухість в очах, порушення сльозовиділення та підвищення
сльозовиділення.

Нижчезазначені явища спостерігалися у < 2 %
пацієнтів у ході контрольованих клінічних досліджень силденафілу; причинний
взаємозв’язок не визначений. Повідомлення включали явища, що мали імовірний зв’язок
із застосуванням препарату. Явища, які не були зазначені, були легкими та
повідомлення були дуже неточними, щоб мати значення.

Загальні
розлади: набряк обличчя, реакції фоточутливості, шок,
астенія, біль, раптове падіння, біль у животі, раптове пошкодження.

З боку
серцево-судинної системи: стенокардія, АV-блокада,
мігрень, постуральна гіпотензія, ішемія міокарда, тромбоз судин головного
мозку, раптова зупинка серця, зміни показників на ЕКГ, кардіоміопатія.

З боку
травного тракту: глосит, коліт,
дисфагія, гастрит, гастроентерит, езофагіт, стоматит, порушення результатів
печінкових проб, ректальна кровотеча, гінгівіт.

З боку
системи крові та лімфатичної системи: анемія,
лейкопенія.

З боку
метаболізму та харчування: спрага, набряк, подагра,
нестабільний діабет, гіперглікемія, периферичні набряки, гіперурикемія,
гіпоглікемія, гіпернатріємія.

З боку
скелетно-м’язової системи: артрит, артроз, розрив
сухожилля, теносиновіт, біль у кістках, міастенія, синовіт.

З боку
нервової системи: атаксія, невралгія, нейропатія, парестезія,
тремор, вертиго, депресія, безсоння, аномальні сновидіння, зниження
рефлексів.

З боку
дихальної системи: астма, диспное, ларингіт,
фарингіт, синусит, бронхіт, посилене слиновиділення, посилення кашлю.

З боку
шкіри: кропив’янка, герпес, свербіж, пітливість, виразки
шкіри, контактний дерматит, ексфоліативний дерматит.

З боку
органів чуття: раптове зниження або втрата слуху, біль у вухах,
крововилив у око, катаракта, сухість в очах.

З боку
урогенітальної системи: цистит, ніктурія, підвищена
частота сечовипускань, збільшення молочних залоз, нетримання сечі, порушення
еякуляції, набряк статевих органів, аноргазмія.

Досвід застосування після виходу на ринок. Після виходу силденафілу на ринок були ідентифіковані нижчезазначені
побічні реакції. Оскільки про такі реакції повідомляють добровільно та
повідомлення надходять від популяції невідомої чисельності, не завжди можна
достовірно оцінити їх частоту та встановити причинний зв’язок з експозицією
лікарського засобу. Ці явища були зазначені як через їх серйозність, частоту
повідомлення, відсутність чіткого альтернативного зв’язку, так і комбінацію
цих факторів.

Серцево-судинні
та цереброваскулярні явища: повідомляли про серйозні
серцево-судинні, цереброваскулярні та судинні явища, включаючи цереброваскулярну
кровотечу, субарахноїдальну та внутрішньоцеребральну кровотечу та легеневу
кровотечу, що були пов’язані у часі із застосуванням силденафілу. У більшості
пацієнтів, але не у всіх, були наявні фактори серцево-судинного ризику.
Повідомляли, що багато з цих явищ виникли під час або одразу після
сексуальної активності та декілька явищ виникли відразу після застосування
силденафілу без сексуальної активності. Інші явища виникли
протягом наступних годин або днів після застосування силденафілу та сексуальної активності. Неможливо встановити, чи ці явища пов’язані
із застосуванням препарату, із сексуальною активністю, із наявними факторами
ризику або із комбінацією цих факторів чи з іншими факторами.

З боку
кровоносної та лімфатичної систем: вазооклюзивний криз. У
невеликому завчасно припиненому дослідженні застосування силденафілу для
пацієнтів з легеневою артеріальною гіпертензією, вторинною щодо
серпоподібноклітинної анемії, при застосуванні силденафілу про розвиток
вазооклюзивних кризів, що потребували госпіталізації, повідомляли частіше,
ніж при застосовуванні плацебо. Клінічне значення цієї інформації для
пацієнтів, які застосовують силденафіл з метою лікування еректильної
дисфункції, є невідомим.

З боку
нервової системи: тривога, транзиторна глобальна амнезія.

З боку
органів чуття.

Слух. Після виходу препаратів силденафілу на ринок повідомляли про випадки
раптового зниження або втрати слуху, пов’язані у часі із застосуванням
силденафілу. У деяких випадках повідомляли про наявність медичних
станів та інших факторів, що могли відіграти роль у розвитку побічних реакцій
з боку органів слуху. У багатьох випадках інформація щодо подальшого
медичного спостереження відсутня. Визначити, чи ці явища прямо пов’язані із
застосуванням силденафілу, з наявними факторами ризику втрати слуху, з
комбінацією цих факторів чи з іншими факторами, неможливо.

Зір. Тимчасова
втрата зору, почервоніння очей, печія в очах, підвищення внутрішньоочного
тиску, набряк сітківки, судинні захворювання сітківки або кровотеча,
відшарування склистого тіла.

Після виходу препаратів силденафілу на ринок
рідко повідомляли про випадки неартеріальної передньої ішемічної невропатії
зорового нерва, що є причиною зниження зору, включаючи постійну втрату зору,
які були пов’язані у часі із застосуванням інгібіторів ФДЕ5, включаючи
силденафіл. У багатьох  пацієнтів, але
не у всіх, були наявні анатомічні або судинні фактори ризику розвитку
неартеріальної передньої ішемічної невропатії зорового нерва, включаючи (але
необов’язково обмежуючись) такі: низьке співвідношення діаметра екскавації та
диску зорового нерва (застійний диск зорового нерва), вік понад 50 років,
гіпертензія, захворювання коронарних артерій, гіперліпідемія та паління.
Неможливо визначити, чи ці явища прямо пов’язані із застосуванням інгібіторів
ФДЕ5, чи з наявними анатомічними або судинними факторами ризику, чи з
комбінацією цих всіх факторів, чи з іншими факторами.

Звітування про підозрювані побічні реакції. Звітування про підозрювані побічні реакції
після реєстрації лікарського засобу має важливе значення. Це дає змогу
проводити безперервний моніторинг співвідношення користі і ризиків,
пов’язаних із застосуванням цього лікарського засобу. Лікарям слід звітувати
про будь-які підозрювані побічні реакції відповідно до вимог законодавства.

Термін придатності. 5 років.

Умови
зберігання. Зберігати в оригінальній упаковці при температурі не вище 25 °С. Зберігати у
недоступному для дітей місці.

Упаковка.

По 1 таблетці у блістері, по 1 блістеру у пачці;

по 1 таблетці у блістері, по 2 блістери у пачці;

по 4 таблетки у блістері, по 1 блістеру у пачці.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.
Публічне
акціонерне товариство «Науково-виробничий центр «Борщагівський
хіміко-фармацевтичний завод» (пакування із форми “in bulk” виробника “Genepharm SA”, Греція).

Місцезнаходження виробника та адреса місця провадження його
діяльності.

Україна,
03134, м.
Київ, вул. Миру, 17.