ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

КОРСАР®

(CORSAR)

Склад:

діюча
речовина: valsartan;

1
таблетка
містить 80 мг
валсартану;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
крохмаль прежелатинізований,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
магнію
стеарат;

оболонка:
Опадри ІІ рожевий (лактоза,
моногідрат,
гіпромелоза,
титану діоксид
(Е 171),
поліетиленгліколь,
заліза оксид
червоний (Е 172)).

1
таблетка
містить 160 мг
валсартану;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
крохмаль прежелатинізований,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
магнію
стеарат;

оболонка:
Опадри ІІ жовтий (лактоза,
моногідрат,
гіпромелоза,
титану діоксид
(Е 171), поліетиленгліколь,
заліза оксид
жовтий (Е 172),
триацетин (Е 1518),
понсо 4R (Е 124), FD&C Blue № 2 (Е 132)).

1
таблетка
містить 320 мг
валсартану;

допоміжні
речовини: целюлоза
мікрокристалічна,
крохмаль прежелатинізований,
кремнію
діоксид
колоїдний
безводний,
магнію
стеарат;

оболонка:
Опадри ІІ
фіолетовий (лактоза,
моногідрат,
гіпромелоза,
титану діоксид
(Е 171),
поліетиленгліколь,
заліза оксид
червоний (Е 172), FD&C Blue № 2 (Е 132),
FD&C Yellow

№ 6 (Е 110)).

Лікарська
форма.
Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

круглі
таблетки,
вкриті
оболонкою
рожевого
кольору (по 80
мг), жовтого
кольору (по        160
мг) або
фіолетового
кольору (по 320
мг) без лінії
зламу.

Фармакотерапевтична
група.
Прості
препарати
антагоністів
ангіотензину
ІІ.

Код
АТХ С09С А03.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Валсартан
є активним
специфічним
антагоністом
рецепторів
ангіотензину
ІІ, призначеним
для
застосування
внутрішньо.
Він діє
вибірково на
рецептори
підтипу АТ1,
відповідальні
за відомі
ефекти
ангіотензину
ІІ. Підвищені
рівні ангіотензину
ІІ у плазмі
крові після
блокади АТ1-рецепторів
валсартаном
можуть
стимулювати
неблокований
АТ2-рецептор,
який
урівноважує
ефект АТ1-рецептора.
Валсартан не
проявляє
будь-якої
часткової
активності
агоніста
щодо АТ1-рецептора,
але має
набагато
більшу
(приблизно у 20000
разів)
спорідненість
з АТ1- рецептором,
ніж з АТ2 -рецептором.

Валсартан
не пригнічує
ангіотензинперетворювальний
фермент (АПФ),
відомий
також під
назвою
кінінази ІІ,
який
перетворює
ангіотензин
І в
ангіотензин
ІІ і руйнує
брадикінін.
Застосування
препарату
пацієнтам з
артеріальною
гіпертензією
призводить
до зниження
артеріального
тиску без
впливу на
частоту
пульсу.

Початок
гіпотензивної
дії
відзначається
у межах 2
годин,
максимум – у
межах 4-6 годин
після
прийому
препарату
внутрішньо;
тривалість
дії – понад 24
години.
Максимальний
терапевтичний
ефект
розвивається
через 4 тижні
від початку
лікування і
зберігається
при тривалій
терапії.

При
застосуванні
з
гідрохлоротіазидом
досягається
значне додаткове
зниження
артеріального
тиску.

Раптова
відміна
препарату не
супроводжується
розвитком
синдрому
відміни.

При
тривалому
застосуванні
препарату пацієнтам
з
артеріальною
гіпертензією
встановлено,
що препарат
не мав
істотного
впливу на
рівень
загального
холестерину,
сечової
кислоти, а
також при
дослідженнях
натще – на
концентрацію
тригліцеридів
і глюкози у
сироватці
крові.

Застосування
препарату
зменшує
кількість
випадків
госпіталізації
з приводу серцевої
недостатності,
уповільнює
прогресування
серцевої
недостатності,
поліпшує
функціональний
клас за
класифікацією
NYHA, збільшує
фракцію
викиду, а
також
послаблює
симптоми
серцевої
недостатності
та покращує
якість життя
порівняно з
плацебо.

VALIANT-дослідження
продемонструвало
ефективність
валсартану,
як і
каптоприлу,
для
зменшення
загальної
летальності
після
інфаркту
міокарда.
Валсартан
був також
ефективним
для
зменшення летальності
від
серцево-судинної
патології та
кількості
випадків
госпіталізації
внаслідок
серцевої
недостатності,
а також рецидивного
інфаркту
міокарда.
Валсартан
позитивно
впливав на
такий
показник, як
період часу
після
перенесеного
гострого
інфаркту
міокарда до
появи перших
проявів
серцево-судинної
патології,
які
призводять
до летального
наслідку.

Фармакокінетика.

Всмоктування

Після
перорального
застосування
валсартану у
таблетках
максимальна
концентрація
у плазмі крові
(Cmax)
досягається
через 2-4
години, у
вигляді розчину
– через 1-2
години.
Середня
абсолютна
біодоступність
таблеток та
розчину
препарату
становить 23 % і 39
% відповідно.
Їжа знижує
експозицію
(як визначено
за AUC) валсартану
приблизно на
40 %, і Сmax
приблизно на
50 %, хоча
концентрації
валсартану у
плазмі крові,
починаючи
приблизно через
8 годин після
прийому
препарату,
аналогічні у
групах
прийому
препарату
натще і після
вживання їжі.
Оскільки
зменшення AUC
не супроводжується
клінічно
значущим
зниженням
терапевтичного
ефекту, тому
валсартан можна
приймати як
під час
вживання їжі,
так і натще.

Розподіл

Об’єм
розподілу
валсартану у
рівноважному
стані після
внутрішньовенного
застосування
становить
приблизно 17 л,
це вказує на
те, що
валсартан не
розподіляється
екстенсивно
у тканинах.
Валсартан значною
мірою
зв’язується
з білками
сироватки
крові (94-97 %), в
основному з
альбуміном
сироватки
крові.

Біотрансформація

Валсартан
не
метаболізується
значною
мірою,
оскільки лише
приблизно 20 %
дози
виводиться у
вигляді
метаболітів.
Гідроксиметаболіт
було визначено
у плазмі
крові у
низьких
концентраціях
(менше ніж 10 % AUC
валсартану).
Цей метаболіт
є
фармакологічно
неактивним.

Виведення

Фармакокінетична
крива
валсартану
має мультиекспоненційний
характер (Т½α<1
години і T½ß
приблизно 9
годин).
Валсартан
виводиться
переважно з
жовчю
(приблизно 83 %
дози) та із
сечею
(приблизно 13 %
дози),
головним
чином у
незміненому
вигляді.
Після внутрішньовенного
введення    плазмовий
кліренс
валсартану
становить
приблизно

2
л/годину, а
нирковий
кліренс – 0,62
л/годину (приблизно
30 % загального
кліренсу).
Період напіввиведення
валсартану
становить 6
годин.

У
пацієнтів із
серцевою
недостатністю

Середній
час
досягнення Cmax
і період
напіввиведення
валсартану у
пацієнтів із
серцевою
недостатністю
та у здорових
добровольців
аналогічні.
Величини AUC та Cmax
валсартану є
майже
пропорційними
підвищенню
дози вище
клінічного
діапазону
дозування (від
40 до 160 мг 2 рази
на добу).
Середній
коефіцієнт
кумуляції
становить
приблизно 1,7.
Передбачуваний
кліренс
валсартану
після перорального
застосування
становить
приблизно 4,5
л/годину. Вік
не впливає на
передбачуваний
кліренс у
пацієнтів із
серцевою недостатністю.

Фармакокінетика
в окремих
групах
пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку. У
деяких
пацієнтів
літнього
віку
системний
вплив
валсартану
був дещо
більше
виражений,
ніж у
пацієнтів
молодого
віку, однак
не було
показано
будь-якої
клінічної
значущості
цього.

Пацієнти
з
порушеннями
функції
нирок. Не
було
виявлено
кореляції
між функцією
нирок і
системним
впливом
валсартану.
Тому пацієнтам
із
порушеннями
функції
нирок (кліренс
креатиніну >10
мл/хв)
корекція
дози препарату
не потрібна.
На сьогодні
немає даних
щодо безпеки
застосування
препарату
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну <10
мл/хв та пацієнтам,
яким
проводять
діаліз, тому
валсартан
слід
застосовувати
з
обережністю
цим
пацієнтам.
Валсартан
має високий
ступінь
зв’язування
з білками
плазми крові,
і його виведення
при
гемодіалізі
малоймовірне.

Пацієнти
з
порушеннями
функції
печінки. Приблизно 70 % від
величини
дози
препарату, що
всмокталася,
екскретується
з жовчю,
переважно у
незміненому
вигляді.
Валсартан не
піддається
значній
біотрансформації
і, як можна очікувати,
системний
вплив
валсартану
не корелює зі
ступенем
порушень
функції печінки.
Тому для
пацієнтів із
печінковою
недостатністю
небіліарного
походження і
при відсутності
холестазу
корекція
дози валсартану
не потрібна.
Було
показано, що
у пацієнтів
із біліарним
цирозом
печінки або
обструкцією
жовчовивідних
шляхів AUC
валсартану
збільшується
приблизно
вдвічі.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Артеріальна
гіпертензія

Лікування
артеріальної
гіпертензії
у дорослих та
дітей віком
від 6 років.

Постінфарктний
стан

Лікування
клінічно
стабільних
дорослих пацієнтів
із
симптоматичною
серцевою недостатністю
або
безсимптомною
систолічною
дисфункцією
лівого
шлуночка
після нещодавно
(12 годин–10 діб)
перенесеного
інфаркту
міокарда.

Серцева
недостатність

Лікування
симптоматичної
серцевої
недостатності
у дорослих
пацієнтів,
коли не можна
застосовувати
інгібітори
AПФ, або як
допоміжна терапія
з
інгібіторами
АПФ, коли не
можна застосовувати
бета-блокатори.

Протипоказання.

Підвищена
чутливість
до
валсартану
або до будь-якої
з
допоміжних
речовин
препарату.

Тяжка
печінкова
недостатність,
біліарний
цироз та
холестаз.

Одночасне
застосування
антагоністів
рецептора
ангіотензину,
включаючи Корсар,
або
інгібіторів
АПФ з
аліскіреном
пацієнтам
із цукровим
діабетом (1-го
чи 2-го типу) або
порушеннями
функції
нирок
(швидкість гломерулярної
фільтрації
(ШГФ) ˂60 мл/хв/1,73
м2).

Вагітність
або
планування
вагітності
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування
груддю»).

Відсутні
дані щодо
пацієнтів
із вираженими
порушеннями
функції
нирок
(кліренс
креатиніну
менше 10 мл/хв).

Уроджений
ангіоневротичний
набряк або такий,
що
розвинувся
під час
попереднього
лікування
інгібітором
АПФ або
антагоністом
рецепторів
ангіотензину
ІІ.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Подвійна
блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи
(РААС)
препаратами
груп
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
(БРА),
інгібіторів
або
аліскіреном

Супутнє
застосування
препаратів
групи БРА з
іншими
препаратами,
що діють на РААС,
пов’язане зі
збільшенням
частоти розвитку
артеріальної
гіпотензії,
синкопе, гіперкаліємії
та змін
функції
нирок (включаючи
гостру
ниркову
недостатність)
порівняно з
монотерапією.
Подвійна
блокада РААС
у зв’язку з
комбінованим
застосуванням
інгібіторів
АПФ, БРА або
аліскірену,
таким чином,
не рекомендується.
Якщо терапія
за допомогою
подвійної
блокади РААС
вважається
абсолютно
необхідною,
її слід
проводити
тільки під
наглядом
фахівця і за
умови
дотримання ретельного
моніторингу
функції
нирок, рівня
електролітів
та
артеріального
тиску.

Одночасне
застосування
антагоністів
рецептора
ангіотензину,
включаючи
валсартан,
або
інгібіторів
АПФ з
аліскіреном
пацієнтам із
цукровим
діабетом або
порушеннями
функції
нирок (ШГФ <60
мл/хв/1,73 м2)
протипоказано
(див. розділ
«Протипоказання»).

Одночасне
застосування
БРА або
інгібіторів
АПФ з
аліскіреном
протипоказане
пацієнтам із
цукровим
діабетом 1-го
та 2-го типів.

Інгібітори
АПФ і БРА не
слід
застосовувати
одночасно
пацієнтам із
діабетичною
нефропатією.

Одночасне
застосування
не
рекомендоване

Літій

Про
оборотне
підвищення
концентрації
літію у
сироватці
крові і
токсичність
повідомляли
протягом
одночасного
застосування
інгібіторів
АПФ. У
зв’язку з
відсутністю
досвіду
одночасного
застосування
валсартану і
літію така
комбінація
не
рекомендована.
Якщо
комбінація вважається
необхідною,
рекомендовано
проводити
ретельний
моніторинг
рівня літію у
сироватці
крові.

Калій

Калійзберігаючі
діуретики,
добавки калію,
замінники
солі, що
містять
калій, та
інші речовини,
які можуть
підвищувати
рівень калію
(наприклад,
гепарин), можуть
призвести до
збільшення
рівня калію в
сироватці
крові, у
пацієнтів зі
серцевою недостатністю
– до
підвищення
рівня креатиніну.

Якщо
лікарський
засіб, що
впливає на
рівень калію,
вважається
необхідним у
поєднанні з
валсартаном,
рекомендується
контроль
рівня калію у
плазмі крові.

Обережність
необхідна
при
одночасному
застосуванні

Нестероїдні
протизапальні
препарати (НПЗП),
включаючи
селективні
інгібітори
ЦОГ-2, ацетилсаліцилову
кислоту >3
г/добу та
неселективні
НПЗП

При
одночасному
застосуванні
антагоністів
ангіотензину
ІІ з НПЗП
може
виникнути ослаблення
антигіпертензивного
ефекту. Крім
того,
одночасне
застосування
антагоністів
ангіотензину
ІІ та НПЗП
підвищує ризик
порушення
функції
нирок та
підвищення
рівня калію у
сироватці
крові. Тому
на початку
лікування
рекомендований
контроль
функції нирок,
а також
відповідна
гідратація
пацієнта.

Транспортери

За
результатами
досліджень in vitro,
валсартан є
субстратом
для
печінкового
транспортера
захоплення
ОАТР1В1/ОАТР1В3
та
печінкового
транспортера
виведення MRP2. Клінічне
значення цих
даних
невідоме. Одночасне
застосування
інгібіторів
транспортера
захоплення
(наприклад,
рифампіцину,
циклоспорину)
або
транспортера
виведення
(наприклад,
ритонавіру)
може
збільшити системну
експозицію
валсартану.
Слід вжити
належних
заходів на
початку або в
кінці
супутнього
застосування
цих
лікарських
засобів.

Інші

У
процесі
досліджень
взаємодії
лікарських
засобів із
валсартаном
не
спостерігалося
клінічно
значущих
взаємодій із
валсартаном
або будь-якою
з таких
речовин:
циметидин,
варфарин,
фуросемід,
дигоксин,
атенолол,
індометацин,
гідрохлоротіазид,
амлодипін,
глібенкламід.

Діти

Рекомендується
обережність
при одночасному
застосуванні
дітям та
підліткам з
артеріальною
гіпертензією
валсартану та
інших
речовин, що
пригнічують
РААС, що може
підвищити
рівень калію
у сироватці
крові.
Необхідно
ретельно
контролювати
функцію
нирок та
рівень калію
у сироватці
крові.

Особливості
застосування.

Гіперкаліємія

Супутнє
застосування
добавок
калію, калійзберігаючих
діуретиків,
замінників
солі, що містять
калій, або
інших
лікарських
засобів, що
можуть
підвищити
рівень калію
(наприклад,
гепарин), не
рекомендується.
За необхідності
слід
контролювати
рівень калію.

Пацієнти
з дефіцитом в
організмі
натрію і/або
об’єму
циркулюючої
крові (ОЦК)

У
пацієнтів із
тяжким
ступенем
дефіциту натрію
і/або ОЦК в
організмі,
наприклад у
тих, хто
отримує
високі дози
діуретиків, в
окремих
випадках
після
початку
терапії
валсартаном
може
спостерігатися
симптоматична
артеріальна
гіпотензія.
Перед
початком
терапії
валсартаном
слід
провести
корекцію
вмісту в
організмі
натрію і/або
ОЦК,
наприклад
шляхом зниження
дози
діуретика.

Стеноз
ниркової
артерії

У
пацієнтів із
двобічним
стенозом
ниркової
артерії або
стенозом
єдиної нирки
безпеку застосування
валсартану не
встановлено.
Короткочасне
застосування
валсартану 12
пацієнтам із
вазоренальною
гіпертензією,
що є
вторинною
внаслідок однобічного
стенозу
ниркової
артерії, не спричиняло
ніяких
істотних
змін
гемодинамічних
параметрів
нирок, креатиніну
сироватки
або азоту
сечовини
крові. Оскільки
інші
лікарські
засоби, що
впливають на
РААС, можуть
підвищувати
рівень сечовини
у крові і
креатиніну
сироватки
крові у
пацієнтів з
однобічним
або
двобічним стенозом
ниркової
артерії, як
захід безпеки
рекомендується
моніторинг
функції
нирок при лікуванні
валсартаном.

Порушення
функції
нирок

Дотепер
немає даних
щодо безпеки
застосування
препарату
пацієнтам із
кліренсом креатиніну
<10 мл/хв та
пацієнтам,
яким
проводять
діаліз, тому
валсартан
слід
застосовувати
з
обережністю
таким
пацієнтам.
Дорослим
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну
>10 мл/хв
корекція
дози не
потрібна.

Порушення
функції
печінки

Пацієнтам
із
печінковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості без холестазу
валсартан
слід
застосовувати
з
обережністю.

Трансплантація
нирки

На
сьогодні
немає даних
щодо безпеки
застосування
валсартану
пацієнтам,
яким нещодавно
проведено
трансплантацію
нирки.

Первинний
гіперальдостеронізм

Пацієнтам
із первинним
гіперальдостеронізмом
не слід
застосовувати
валсартан,
оскільки у
них не
активована
ренін-ангіотензинова
система.

Стеноз
аортального
та
мітрального
клапанів,
обструктивна
гіпертрофічна
кардіоміопатія

Як
і при
застосуванні
інших
вазодилататорів,
з особливою
обережністю
призначають препарат
пацієнтам зі
стенозом
аортального
або
мітрального клапанів
або
обструктивною
гіпертрофічною
кардіоміопатією.

Вагітність

Антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ протипоказано
призначати у
період
вагітності.
Якщо продовження
лікування
препаратом
вважається
необхідним, пацієнткам,
які планують
вагітність,
слід змінити
препарат на
альтернативні
антигіпертензивні
засоби зі
встановленим
профілем
безпеки щодо
застосування
у період вагітності.
Якщо
підтверджено
вагітність,
лікування
слід негайно
припинити і,
якщо необхідно,
розпочати
альтернативну
терапію.

Нещодавно
перенесений
інфаркт
міокарда

Комбінація
каптоприлу
та
валсартану не
показала
додаткового
клінічного
ефекту,
натомість
ризик
розвитку
небажаних реакцій
збільшився
порівняно з
лікуванням відповідними
препаратами.
Таким чином,
комбінація
валсартану з
інгібітором
АПФ не
рекомендується.

Слід
дотримуватися
обережності
пацієнтам
після
інфаркту
міокарда. У
пацієнтів після
інфаркту
міокарда
завжди слід
оцінювати
функції
нирок.

Застосування
валсартану
пацієнтам
після
інфаркту
міокарда
часто
призводить
до деякого зниження
артеріального
тиску, але
зазвичай немає
необхідності
припиняти
терапію через
симптоматичну
артеріальну
гіпотензію
за умови
дотримання
інструкцій
щодо дозування.

Серцева
недостатність

У
пацієнтів із
серцевою недостатністю
потрійна
комбінація
інгібітора
АПФ,
бета-блокатора
та
валсартану не
показала
будь-яких
клінічних
ефектів. Ця комбінація,
ймовірно,
збільшує
ризик розвитку
небажаних
ефектів, тому
не рекомендується.
Потрійна
комбінація
інгібіторів
АПФ, антагоністів
рецепторів
мінералокортикоїдів
та
валсартану
також не
рекомендується.

Такі
комбінації
можна
використовувати
тільки під
наглядом
фахівця і за
умови ретельного
моніторингу
функції
нирок, рівня
електролітів
і
артеріального
тиску.

Дослідження
безпеки та
ефективності
застосування
препарату Корсар дітям
не
проводилися.

Ангіоневротичний
набряк в
анамнезі

При
застосуванні
валсартану
повідомлялося
про розвиток
у пацієнтів
ангіоневротичного
набряку, у
тому числі
набряку
гортані та
голосової
щілини, що
призводить
до
обструкції
дихальних
шляхів та/або
набряку
обличчя, губ,
глотки та/або
язика; у деяких
із цих
пацієнтів
розвиток
ангіоневротичного
набряку
спостерігався
і раніше при
застосуванні
інших
препаратів, у
тому числі
інгібіторів
АПФ. Розвиток
ангіоневротичного
набряку
потребує
негайного припинення
застосування
препарату
Корсар,
повторно
призначати
його не слід.

Інші
умови при
стимуляції
ренін-ангіотензинової
системи

У
пацієнтів, у
яких функція
нирок може
залежати від
активності
ренін-ангіотензинової
системи
(наприклад,
пацієнти з
тяжкою застійною
серцевою
недостатністю),
лікування
інгібіторами
АПФ було
пов’язане з
олігурією
та/або
прогресуючою
азотемією і в
окремих випадках
– із гострою
нирковою
недостатністю
та/або
летальним
наслідком.
Оскільки
валсартан є
антагоністом
ангіотензину
II, застосування
валсартану
може бути
пов’язане з
порушеннями
функції
нирок.

Подвійна
блокада РААС

Супутнє
застосування
препаратів
групи АРА, в
тому числі
препарату Корсар,
з іншими
препаратами,
що діють на
РААС, пов’язано
зі
збільшенням
частоти
розвитку артеріальної
гіпотензії,
гіперкаліємії
та змін
функції нирок
порівняно з
монотерапією.
Рекомендується
моніторинг
артеріального
тиску, функції
нирок та
рівня
електролітів
у пацієнтів,
які
отримують Корсар
та інші
препарати, що
впливають на
РААС.

У
разі
встановлення
непереносимості
деяких
цукрів
необхідно
проконсультуватися
з лікарем,
перш ніж
приймати цей
лікарський
засіб.
Препарат
може спричиняти
алергічні
реакції за
рахунок
вмісту азобарвників.

Діти

Порушення
функції
нирок

Застосування
дітям із
кліренсом
креатиніну <30
мл/хв та
дітям, яким
проводять
діаліз, не
вивчалося,
тому
валсартан не
рекомендується
призначати
таким
пацієнтам.
Дітям із кліренсом
креатиніну >30
мл/хв
корекція
дози не потрібна.
Слід
ретельно
контролювати
функцію
нирок та
рівень калію
у сироватці
крові під час
лікування
валсартаном.
Це стосується,
зокрема,
випадків,
коли
валсартан
застосовують
за наявності
інших умов
(висока температура,
дегідратація),
що, ймовірно,
порушують
функцію
нирок.
Одночасне
застосування
антагоністів
рецептора
ангіотензину,
включаючи
Корсар, або
інгібіторів
АПФ з
аліскіреном
пацієнтам із
порушеннями
функції
нирок ШГФ ˂60
мл/хв/
1,73 м2)
протипоказано.

Порушення
функції
печінки

Як
і дорослим,
валсартан
протипоказаний
для
застосування
дітям із
тяжкою
печінковою
недостатністю,
біліарним
цирозом
печінки і
пацієнтам із холестазом.
Існує
обмежений
клінічний досвід
застосування
валсартану
дітям із печінковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості.
Доза
валсартану
не повинна
перевищувати
80 мг для таких
пацієнтів.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Застосування
антагоністів
рецепторів ангіотензину
ІІ (АІІРА)
протипоказане
вагітним та
жінкам, які
планують
завагітніти.

Епідеміологічні
дані щодо
ризику
тератогенного
впливу
внаслідок
застосування
інгібіторів
АПФ протягом
І триместру
вагітності
не
переконливі,
проте
незначне
збільшення
ризику не
можна
виключити.
Оскільки немає
контрольованих
епідеміологічних
даних щодо
ризику при
застосуванні
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
ІІ, ризик тератогенного
впливу може
існувати і
для цього
класу препаратів.
За винятком
випадків,
коли продовження
терапії
вважається
необхідним,
пацієнткам,
які планують
вагітність,
слід призначити
альтернативну
антигіпертензивну
терапію зі
встановленим
профілем
безпеки щодо
застосування
у період
вагітності.
Якщо діагностовано
вагітність,
лікування
антагоністами
рецепторів
ангіотензину
ІІ потрібно негайно
припинити і,
якщо
необхідно,
слід розпочати
альтернативне
лікування.

Відомо,
що
застосування
антагоністів
рецепторів
ангіотензину
ІІ протягом
ІІ і ІІІ
триместрів
вагітності
індукує у
людини
фетотоксичність
(послаблення
функції
нирок,
олігогідрамніон,
затримка
осифікації
кісток
черепа) і
неонатальну
токсичність
(ниркова
недостатність,
артеріальна
гіпотензія,
гіперкаліємія).

Якщо
з ІІ
триместру
вагітності
застосовували
АІІРА,
рекомендовано
провести
ультразвукове
обстеження
для
перевірки
функції нирок
і стану
кісток
черепа.

Стан
новонароджених,
матері яких
застосовували
АІІРА, слід
ретельно
перевіряти
щодо
розвитку
артеріальної
гіпотензії.

Через
відсутність
інформації
щодо застосування
валсартану у
період
годування груддю,
валсартан не
застосовувати
у цей період,
у разі
необхідності
лікування
слід припинити
годування
груддю.

Фертильність

Валсартан
у дозах до 200
мг/кг/добу не
спричиняв
небажаного
впливу на
репродуктивну
функцію у
щурів. Доза 200
мг/кг/добу у 6
разів
перевищує
максимальну
рекомендовану
дозу для людини
у
перерахуванні
на міліграм
на метр квадратний
(розрахунки
проводили
для перорального
застосування
дози 320 мг/добу
пацієнтам із
масою тіла 60 кг).

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Як
і при прийомі
інших
антигіпертензивних
засобів,
бажано
дотримуватись
обережності
під час
керування
автотранспортом
або роботи з
іншими
механізмами
з огляду на
можливість
виникнення
запаморочення
або
слабкості.

Спосіб
застосування
та дози.

Валсартан
можна
застосовувати
незалежно
від вживання
їжі, таблетки
слід
запивати водою.

Артеріальна
гіпертензія

Артеріальна
гіпертензія
у дорослих

Рекомендована
початкова
доза валсартану
становить 80
мг 1 раз на
добу.
Антигіпертензивний
ефект
досягається
протягом 2
тижнів, а максимальний
ефект –
протягом 4
тижнів. У деяких
пацієнтів із
неадекватно
контрольованим
артеріальним
тиском дозу
можна підвищити
до 160 мг та до
максимальної
– 320 мг.

Валсартан можна
також
застосовувати
з іншими
антигіпертензивними
засобами.
Сумісне
застосування
діуретиків,
таких як
гідрохлоротіазид,
буде ще
більше
знижувати
артеріальний
тиск у таких
пацієнтів.

Артеріальна
гіпертензія
у дітей

Діти
віком від 6
років

Початкова
доза
становить
40* мг 1 раз на
добу для
дітей з масою
тіла менше 35 кг
та 80 мг 1 раз на
добу для
дітей з масою
тіла 35 кг
або більше.
Слід
коригувати
дозу,
виходячи з
реакції
артеріального
тиску.
Максимальні
дози
приведені у
таблиці 1.

Дози,
вищі від
зазначених,
не
рекомендуються.

Таблиця
1

Маса тіла

Максимальна
доза валсартану

від
≥18 кг
до <35 кг

80 мг

від
≥35 кг
до <80 кг

160 мг

від
≥80 кг
до ≤160 кг

320 мг

Діти
віком до 6 років

Безпека
та ефективність
застосування
валсартану
для дітей
віком від 1 до
6 років не
встановлені.

Застосування
дітям віком
від 6 років із
нирковою
недостатністю

Застосування
препарату
дітям із
кліренсом
креатиніну <30 мл/хв
та дітям,
яким
проводять
діаліз, не досліджене,
тому
валсартан не
рекомендується
застосовувати
таким
пацієнтам.
Дітям із
кліренсом креатиніну
>30 мл/хв
корекція
дози не
потрібна.
Необхідно
ретельно
контролювати
функцію
нирок та
рівень калію
у сироватці
крові.

Застосування
дітям віком
від 6 років із
печінковою
недостатністю

Як
і дорослим, валсартан
протипоказаний
дітям із
тяжкою
печінковою
недостатністю,
біліарним
цирозом та пацієнтам
із
холестазом.
Клінічний
досвід застосування
валсартану
дітям із
печінковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості
обмежений.
Доза
валсартану
не повинна перевищувати
80 мг для
таких
пацієнтів.

Серцева
недостатність
та
постінфарктний
стан у дітей

Валсартан не
рекомендується
для
лікування
серцевої
недостатності
або
постінфарктного
стану у дітей
через
відсутність
даних щодо
безпеки та
ефективності
застосування.

Постінфарктний
стан

Терапію
клінічно
стабільним
пацієнтам можна
розпочинати
вже через
12 годин після
перенесення
інфаркту
міокарда.
Після початкової
дози
валсартану
20* мг 2 рази на
добу слід
підвищити
дозу до 40* мг,
80 мг та 160 мг 2
рази на добу
протягом
наступних
кількох
тижнів. Початкову
дозу 20* мг
отримують,
беручи таблетку
по 40* мг, яку
можна
поділити на
дві рівні частини.

Максимальна
доза
становить
160 мг 2 рази на добу.
Загалом рекомендується,
щоб рівень
дозування 80
мг 2 рази на
добу був
досягнутий
через 2 тижні
після
початку
лікування, а
максимальна
доза 160 мг 2 рази
на добу була
досягнута
через 3
місяці
залежно від
переносимості
пацієнтом
лікування.
При
виникненні
симптоматичної
артеріальної
гіпотензії
або ниркової
дисфункції
слід розглянути
питання щодо
зниження
дози.

Валсартан
можна
застосовувати
пацієнтам, які
лікувалися
іншими
препаратами
після перенесеного
інфаркту
міокарда,
наприклад
тромболітиками,
ацетилсаліциловою
кислотою,
бета-блокаторами,
статинами та
діуретиками.
Комбінація з
інгібіторами
АПФ не
рекомендується.

Пацієнтам
після
перенесеного
інфаркту міокарда
завжди
необхідно
проводити
моніторинг
функції
нирок.

Серцева
недостатність

Рекомендована
початкова
доза валсартану
становить
40 мг 2 рази на
добу.
Поступове
підвищення
дози до 80 мг
та 160 мг 2 рази
на добу слід
здійснювати
з інтервалами
не менше
2 тижнів до
найвищої дози
залежно від
переносимості
пацієнтом.
Слід
розглянути
питання про
зниження дози
супутніх
діуретиків.
Максимальна
добова доза,
яку
застосовували
під час клінічних
випробувань,
становила 320
мг і була розподілена
на кілька
прийомів.

Валсартан
можна
застосовувати
у комбінації
з іншими
препаратами
для
лікування серцевої
недостатності.
Однак
потрійна комбінація
інгібітора АПФ,
бета-блокатора
та
валсартану
не рекомендується.

Пацієнтам
із серцевою
недостатністю
необхідний
моніторинг
функції
нирок.

Застосування
окремим
групам
пацієнтів

Пацієнти
літнього
віку

Пацієнтам
літнього
віку
корекція
дози не потрібна.

Ниркова
недостатність

Дорослим
пацієнтам із
кліренсом
креатиніну
>10 мл/хв
корекція
дози не
потрібна.
Одночасне
застосування
препарату Корсар
з
аліскіреном
пацієнтам із
порушеннями
функції
нирок (ШГФ˂60
мл/хв/1,73 м2)
протипоказано.

Цукровий
діабет

Одночасне
застосування
препарату
Корсар
з
аліскіреном
пацієнтам із
цукровим
діабетом
протипоказано.

Печінкова
недостатність

Валсартан протипоказаний
пацієнтам із
тяжкою печінковою
недостатністю,
біліарним
цирозом та
пацієнтам із
холестазом.
Для
пацієнтів із
печінковою
недостатністю
легкого та
помірного
ступеня
тяжкості без
холестазу
доза
валсартану
не повинна перевищувати
80 мг.

*застосовувати
препарати
валсартану у
відповідному
дозуванні.

Діти.

Валсартан
застосовують
для
лікування артеріальної
гіпертензії
у дітей віком
від 6 до 18 років.
Безпека та
ефективність
застосування
валсартану
дітям віком
від 1 до 6 років
не
встановлені.
Препарат не
рекомендований
для
лікування
серцевої
недостатності
або
постінфарктного
стану у дітей
через відсутність
даних щодо
безпеки та
ефективності
застосування
препарату.

Передозування.

Внаслідок
передозування
валсартану
може
розвинутися
виражена
артеріальна
гіпотензія,
що може
призвести до
пригнічення
свідомості,
судинного
колапсу
та/або шоку.
Терапевтичні
заходи
залежать від
часу прийому
та типу і тяжкості
симптомів;
першорядне
значення має
стабілізація
кровообігу.
При виникненні
артеріальної
гіпотензії
пацієнт повинен
перебувати у
положенні
лежачи, також
слід
провести
корекцію
об’єму крові.

Малоймовірно,
що валсартан
можна
вивести з
організму
шляхом
гемодіалізу.

Побічні
реакції.

Артеріальна
гіпертензія/серцева
недостатність/інфаркт
міокарда

Під
час
контрольованих
клінічних
досліджень у
дорослих
пацієнтів з
артеріальною
гіпертензією
частота
побічних
реакцій при
прийомі
плацебо
відповідала
такій при прийомі
валсартану.
Виявилося, що
частота виникнення
побічних
реакцій не
пов’язана з
дозою або
тривалістю
лікування, а
також не
залежить від
статті, віку
або раси
пацієнта.

Побічні
реакції,
зареєстровані
у процесі клінічних,
постмаркетингових
та лабораторних
досліджень,
вказані
нижче за
класами систем
органів.

Стосовно
побічних
реакцій з
категорій «дуже
рідко»,
«рідко» та
«нечасто», що
не підлягали
виявленню в
рамках
клінічних
випробувань,
був
проведений
кумулятивний
пошук у
системі
даних з
безпеки.

Частота
виникнення
побічних
реакцій
оцінюється таким
чином: дуже
часто (>1/10),

часто (>1/100, <1/10),
нечасто (>1/1000,
<1/100), рідко (>1/10000,
<1/1000),

дуже рідко
(<1/100000), включаючи
окремі
повідомлення.
У кожній
групі
частоти
побічні
реакції
представлені
у порядку
зменшення
серйозності.

Побічні
реакції,
зареєстровані
під час постмаркетингових
і
лабораторних
досліджень,
для яких
неможливо
визначити
частоту виникнення,
вказані з
частотою
«невідомо».

Таблиця
2

Інфекції

Часто

Вірусні
інфекції

Нечасто

Інфекції
верхніх
дихальних
шляхів,
фарингіт, синусит

Дуже
рідко

Риніт

З
боку крові
та
лімфатичної
системи

Нечасто

Нейтропенія

Дуже
рідко

Тромбоцитопенія

З
боку
імунної
системи

Дуже
рідко

Реакції
гіперчутливості,
включаючи
сироваткову
хворобу

З
боку обміну
речовин і
харчування

Нечасто

Гіперкаліємія*#

Невідомо

Підвищення
сироваткового
калію,
гіпонатріємія

З
боку
психіки

Нечасто

Безсоння,
зниження
лібідо

З
боку
нервової
системи

Часто

Постуральне
запаморочення#

Нечасто

Синкопе*

Рідко

Запаморочення##

Дуже
рідко

Головний
біль##

З
боку
органів
слуху та
рівноваги

Нечасто

Вертиго

З
боку серця

Нечасто

Серцева
недостатність*

Дуже
рідко

Порушення
серцевого
ритму

З
боку
судинної
системи

Часто

Ортостатична
гіпотензія#

Нечасто

Гіпотензія*##

Дуже
рідко

Васкуліт

З
боку
дихальної
системи

Нечасто

Кашель

З
боку
шлунково-кишкового
тракту

Нечасто

Біль
у животі,
діарея

Дуже
рідко

Нудота##,
блювання

З
боку
печінки та
жовчовивідних
шляхів

Невідомо

Підвищення
показників
функції
печінки, включаючи
підвищення
рівня
білірубіну
у сироватці
крові

З
боку шкіри
та
підшкірної
клітковини

Дуже
рідко

Ангіоневротичний
набряк**,
висипання,
свербіж,
екзантема

З
боку
скелетно-м’язової
системи та
сполучної
тканини

Нечасто

Біль
у спині

Дуже
рідко

Міалгія,
артралгія

З боку
нирок і
сечовивідних
шляхів

Дуже
рідко

Ниркова
недостатність**##,
гостра
ниркова
недостатність**,
порушення функції
нирок

Вагітність
та
перинатальні
стани

Дуже
рідко

Ускладнення
розвитку
плода

Загальні
розлади

Нечасто

Втомлюваність,
астенія,
набряк

Результати
лабораторних
досліджень

Часто

Підвищення
рівня
креатиніну
сироватки крові,
підвищення
рівня
сечовини
крові

Дуже
рідко

Підвищення
рівня
білірубіну
у сироватці крові,
зменшення
рівня
гемоглобіну/гематокриту
в крові,
параметри
функції
печінки, що
виходять за
межі норми.

*
повідомлялося
пацієнтами у
постінфарктному
стані;

#
повідомлялося
пацієнтами
зі серцевою
недостатністю;

** нечасто
повідомлялося
пацієнтами у
постінфарктному
стані;

##
повідомлялося
частіше
пацієнтами
зі серцевою
недостатністю
(часто –
запаморочення,
порушення
функції
нирок,
гіпотензія;
нечасто –
головний біль,
нудота).

Результати
лабораторних
досліджень

У
поодиноких
випадках
валсартан
викликав
зниження
рівня
гемоглобіну
і числа гематокриту.
Було
виявлено
значне
зниження (>20 %)
рівня
гематокриту
і
гемоглобіну.

Відомо,
що
нейтропенія
спостерігалася
в 1,9 % пацієнтів,
які
лікувалися
валсартаном,
порівняно з 1,6 %
пацієнтів,
які
лікувалися
інгібітором
АПФ.

У
пацієнтів з
артеріальною
гіпертензією
може
спостерігатися
значне підвищення
рівня
креатиніну в
сироватці
крові, калію
і загального
білірубіну
порівняно з
пацієнтами,
які
приймають
інгібітори АПФ.

Повідомлялося
про окремі
випадки
підвищення
параметрів
функції
печінки у
пацієнтів,
які
лікувалися
валсартаном.

Будь-якого
спеціального
моніторингу
лабораторних
параметрів
не
потребують
пацієнти з
артеріальною
гіпертензією,
які
отримують
терапію валсартаном.

У
разі
серцевої
недостатності
більше ніж на
50 %
підвищувався
рівень
креатиніну у
сироватці
крові у
деяких
пацієнтів,
які приймали
валсартан,
порівняно з
пацієнтами, які
приймали
плацебо, а
підвищення
рівня калію у
сироватці
крові більше
ніж на 20 % спостерігалося
у 10 % пацієнтів,
які приймали
валсартан,
порівняно з
пацієнтами,
які приймали
плацебо.

Було
відзначено
підвищення рівня
азоту
сечовини в
крові у
деяких пацієнтів,
які приймали
валсартан,
порівняно з пацієнтами,
які приймали
плацебо. У
деяких пацієнтів,
які
отримували
валсартан
або які
лікувалися
комбінацією
валсартану і
каптоприлу
або які
лікувалися
каптоприлом,
у постінфарктному
періоді
спостерігалося
збільшення
рівня
креатиніну в
сироватці крові
у 2 рази.

Кількість
випадків
припинення
прийому лікарського
засобу через
побічні
реакції була
нижчою в
групі, що
лікувалася
валсартаном,
порівняно з
групою, що
приймала
каптоприл.

Діти

Артеріальна
гіпертензія

Не
було
визначено
значущих
відмінностей
щодо типу,
частоти та
серйозності
небажаних
реакцій між
профілем
безпеки для
дітей віком
від 6 до 18 років
та раніше
зареєстрованим
профілем
безпеки для
дорослих (за
винятком
окремих
порушень з
боку
травного
тракту (таких
як біль у
животі,
нудота,
блювання) та
запаморочення).

Нейрокогнітивна
оцінка та
оцінка
розвитку
дітей віком
від 6 до 16 років
не виявили
клінічно
значущого
загального
негативного наслідку
після
лікування
валсартаном
тривалістю
до 1 року.

Повідомляли
про окремі
летальні
випадки та
окремі
випадки
вираженого
підвищення печінкових
трансаміназ.
Ці випадки
спостерігалися
у популяції
зі значними
супутніми
захворюваннями.
Причинно-наслідкового
зв’язку з
валсартаном
встановлено
не було.

Гіперкаліємія
частіше
спостерігалася
у дітей віком
від 6 до 18 років
з основними
хронічними
захворюваннями
нирок.

Профіль
безпеки, що
спостерігався
у дорослих
пацієнтів
після
інфаркту
міокарда та/або
із серцевою
недостатністю,
відрізняється
від
загального
профілю
безпеки, що
спостерігався
у хворих з
артеріальною
гіпертензією.
Це може
стосуватися
пацієнтів з
основним
захворюванням.
Побічні
реакції, які
спостерігалися
у дорослих
пацієнтів
після інфаркту
міокарда
та/або зі
серцевою
недостатністю,
зазначені у
Таблиці 2.

Термін
придатності.
4 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
в
оригінальній
упаковці в
недоступному
для дітей
місці при
температурі не
вище 25 ºС.

Упаковка.

Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, по
80 мг (№ 28, № 98); по 160 мг
(№ 28, № 98); по 320 мг (№ 28).
По 14 таблеток
у блістері у
коробці з
картону.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

Сановель
Іляч Санаі ве
Тиджарет А.Ш.,
Туреччина.

Sanovel Ilac Sanayi ve Ticaret A.S., Turkey.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

квартал
Балабан,
Циханер
Сокагі, № 10, м.
Стамбул, 34580,
район
Сіліврі,
Туреччина

Balaban Mahallesi, Cihaner Sokagi, No 10,
Istanbul, 34580 Silivri, Turkey.

Заявник.
АТ
«Фармак».

Місцезнаходження
заявника. Україна, 04080,
м. Київ, вул.
Кирилівська,
63.