ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

АЛМІРАл®

(ALMIRAL)

Склад:

діюча
речовина: diclofenac;

3 мл
розчину (1
ампула)
містить:
диклофенак
натрію 75 мг;

допоміжні
речовини:
пропіленгліколь,
спирт
бензиловий,
натрію
формальдегід
сульфоксилат,
натрію
метабісульфіт
(E 223),
натрію
гідроксид,
вода для
ін’єкцій.

Лікарська
форма. Розчин
для ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозорий
безбарвний
або ледь
жовтуватий розчин.

Фармакотерапевтична
група. Нестероїдні
протизапальні
та протиревматичні
засоби.
Похідні
оцтової
кислоти та споріднені
сполуки. Код АТХ
М01А В05.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Алмірал® –
нестероїдний
препарат з
вираженими
знеболювальними/протизапальними
властивостями.
Він є
інгібітором
простагландинсинтетази
(циклооксигенази).
Диклофенак
натрію in
vitro в
концентраціях,
еквівалентних
тим, які були
досягнуті у
людини, не
пригнічує
біосинтез
протеогліканів
у хрящовій
тканині. Якщо
препарат
застосовувати
одночасно з
опіоїдами
для зняття
післяопераційного
болю, Алмірал® суттєво
зменшує
потребу в
опіоїдах.

Фармакокінетика.

Абсорбція.

Після
введення 75 мг
диклофенаку
шляхом внутрішньом’язової
ін’єкції
абсорбція
починається
негайно, а
середня
максимальна
концентрація
у плазмі
крові, що
становить
приблизно            2,558±0,968
мкг/мл (2,5
мкг/мл
≡ 8
мікромоль/л)
досягається
приблизно
через 20 хвилин.
Об’єм
абсорбції
лінійно
пропорційний
до величини
дози.

У
разі, якщо 75 мг
диклофенаку
вводити
шляхом внутрішньовенної
інфузії
протягом 2
годин,
середня
максимальна
концентрація    у
плазмі   крові
становить
приблизно
1,875±0,436 мкг/мл (1,9 мкг/мл
≡ 5,9
мікромоль/л).
Більш
короткий час
інфузії призводить
до вищої
максимальної
концентрації
у плазмі,
тоді як
триваліші
інфузії призводять
до плато
концентрації,
пропорційної
до показника
інфузії
після 3-4 годин. На
відміну від
відповідних
результатів
перорального
застосування,
у разі
застосування
препарату у
вигляді
супозиторіїв
або внутрішньом’язового
введення
концентрація
у плазмі
крові швидко
знижується
одразу після
досягнення
максимальних
рівнів.

Біодоступність.

Площа
під кривою
концентрації
(AUC) після внутрішньом’язового
або
внутрішньовенного
введення
приблизно
удвічі
більша, ніж
після
перорального
або
ректального
введення,
тому що цей
шлях дає
змогу
уникнути
метаболізму
першого
проходження
через
печінку.

Розподіл.

99,7 %
диклофенаку
зв’язується
з протеїнами,
головним
чином з
альбуміном (99,4
%).

Диклофенак
потрапляє до
синовіальної
рідини, де
максимальна
концентрація
встановлюється
через 2-4 години
після
досягнення
пікового
значення у
плазмі крові.
Очікуваний
період
напіввиведення
з
синовіальної
рідини
становить
від 3 до 6 годин.
Через 2
години після
досягнення
рівня
пікового значення
у плазмі
крові
концентрація
диклофенаку
у
синовіальній
рідині
перевищує цей
показник у
плазмі крові
і
залишається вищою
протягом
періоду до 12
годин.

Диклофенак
був
виявлений у
низькій
концентрації
(100 нг/мл) у
грудному
молоці в
однієї жінки,
яка годувала
груддю.
Передбачувана
кількість
препарату, що
потрапляє в
організм
немовляти з
грудним
молоком,
еквівалентна
0,03 мг/кг/добу.

Метаболізм.

Біотрансформація
диклофенаку
відбувається
частково
шляхом
глюкуронідації
інтактної
молекули, але
головним
чином шляхом одноразового
та
багаторазового
гідроксилювання
та
метоксилювання,
що призводить
до утворення
кількох
фенольних  метаболітів,
більшість з
яких
перетворюється
у кон’югати
глюкуроніду.
Два з цих
фенольних
метаболітів
є біологічно
активними,
однак їхня
дія виражена
значно менше,
ніж дія
диклофенаку.

Виведення.

Загальний
системний
кліренс
диклофенаку
у плазмі крові
становить 263±56
мл/хв
(середнє
значення ± SD).
Термінальний
період
напіввиведення
у плазмі
становить 1-2
години.
Чотири
метаболіти,
включаючи
два активних,
також мають
короткий
період
напіввиведення
з плазми – 1-3
години.
Приблизно 60 %
введеної
дози
виводиться з
сечею у
вигляді
глюкуронідного
кон’югату інтактної
молекули та у
вигляді
метаболітів,
більшість із
яких також
перетворюється
на
глюкуронідні
кон’югати.
Менш ніж  1 %
виводиться у
вигляді
незміненої
речовини.
Залишки дози
елімінуються
у вигляді
метаболітів
через жовч з
фекаліями.

Спеціальні
групи
пацієнтів.

Пацієнти
літнього
віку. Ніякої
різниці
залежно від
віку
пацієнта в
абсорбції,
метаболізмі
або
екскреції препарату
не
спостерігалося,
окрім
того, що у
п’яти
пацієнтів
літнього віку
15-хвилинна
внутрішньовенна
інфузія
призвела до
вищої на 50 %
концентрації
у плазмі, ніж це
спостерігалося
у молодих
здорових добровольців.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок. У пацієнтів
із
порушенням
функції
нирок при
дотриманні
режиму
звичайного
дозування
можна не
очікувати
накопичення
незміненої
активної
речовини, виходячи
з кінетики
препарату
після одноразового
застосування. За
умов
кліренсу
креатініну
менше ніж 10 мл/хв
рівні
гідроксиметаболітів
у плазмі крові
приблизно у 4
рази вищі,
ніж у
здорових добровольців.
Однак
метаболіти
остаточно
виводяться із
жовчю.

Пацієнти
із
захворюваннями
печінки. У
пацієнтів із
хронічним
гепатитом
або компенсованим
цирозом
печінки
кінетика та метаболізм
диклофенаку
є такими ж, як
і у пацієнтів
без
захворювання
печінки.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Препарат
при
внутрішньом’язовому
введенні
призначений
для
лікування:

•
запальних
та
дегенеративних
форм ревматизму,
ревматоїдного
артриту,
анкілозуючого
спондиліту,
остеоартриту,
спондилоартриту,
вертебрального
больового синдрому,
несуглобового
ревматизму;

•
гострих
нападів
подагри;

•
ниркової та
біліарної
колік;

•
болю та
набряку
після травм і
операцій;

•
тяжких
нападів
мігрені.

Препарат
при введенні
у вигляді
внутрішньовенних
інфузій
призначений
для лікування
або
профілактики
післяопераційного
болю.

Протипоказання.

•
Відома
гіперчутливість
до діючої
речовини, натрію
метабісульфіту або
до будь-яких
інших
компонентів
препарату;

•
Кровотеча
або
перфорація
шлунково-кишкового
тракту в
анамнезі,
пов’язана з
попереднім
лікуванням нестероїдними
протизапальними
засобами (НПЗЗ);

•
Активна
форма
виразкової
хвороби/кровотечі
або рецидивуюча
виразкова
хвороба/кровотеча
в анамнезі
(два або
більше
окремих
епізоди встановленої
виразки або
кровотечі);

•
III
триместр
вагітності;

•
Як
і інші НПЗЗ,
диклофенак
також
протипоказаний
пацієнтам, у
яких
застосування
ібупрофену, ацетилсаліцилової
кислоти або
інших нестероїдних
протизапальних
препаратів
провокує
напади
бронхіальної
астми,
ангіоневротичного
набряку,
кропив’янки
або гострого
риніту;

•
Запальні
захворювання
кишечнику
(наприклад
хвороба
Крона або
виразковий
коліт);

•
Печінкова
недостатність;

•
Ниркова
недостатність
(кліренс
креатиніну <15
мл/хв/1,73 м2);

•
Застійна
серцева
недостатність
(NYHA II –IV);

•
Високий
ризик
розвитку
післяопераційних
кровотеч,
незгортання
крові,
порушень гемостазу,
гемопоетичних
порушень або
цереброваскулярних
кровотеч;

•
Лікування
періопераційного
болю при аорто-коронарному
шунтуванні
(або
використання
апарату
штучного
кровообігу);

•
Ішемічна
хвороба
серця у
пацієнтів,
які мають
стенокардію,
перенесений
інфаркт міокарда;

•
Цереброваскулярні
захворювання
у пацієнтів,
які
перенесли
інсульт або
мають епізоди
транзиторних
ішемічних
атак.

•
Захворювання
периферичних
артерій.

У
даній
лікарській
формі
препарат
протипоказаний
дітям.

Тільки
щодо
внутрішньовенного
застосування.

•
Одночасне
застосування
НПЗЗ або
антикоагулянту
(в тому числі
низьких доз
гепарину).

•
Наявність
в анамнезі
геморагічного
діатезу,
підтверджена
або
підозрювана
цереброваскулярна
кровотеча в
анамнезі.

•
Операції,
пов’язані з
високим
ризиком кровотечі.

•
Бронхіальна
астма в
анамнезі.

•
Помірне
або тяжке
порушення
ниркової функції
(креатинін
сироватки
крові >160
мкмоль/л).

•
Гіповолемія
або
зневоднення
з будь-якої причини.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Нижче
наведено
взаємодії, що
спостерігалися
під час
застосування
розчину для
ін’єкцій,
та/або інших
лікарських
форм диклофенаку.

Літій.
За умов
одночасного
застосування
диклофенак
може
підвищити
концентрації
літію у
плазмі крові.
Рекомендується
моніторинг
рівнів літію
у сироватці
крові.

Дигоксин.
За
умов
одночасного
застосування
диклофенак
може
підвищити
концентрації
дигоксину у
плазмі крові.
Рекомендується
моніторинг рівнів
дигоксину у
сироватці
крові.

Діуретики
та
антигіпертензивні
засоби. Як і інші
НПЗЗ, супутнє
застосування
диклофенаку
з діуретиками
та
антигіпертензивними
засобами
(наприклад
бета-блокаторами,
інгібіторами
ангіотензинперетворювального
ферменту
(АПФ)) може
призвести до
зниження їх
антигіпертензивного
впливу через
інгібування
синтезу
судинорозширювальних
простагландинів.
Таким чином,
подібну
комбінацію
застосовувати
із
застереженням,
а пацієнти,
особливо хворі
літнього
віку, повинні
перебувати
під ретельним
наглядом
щодо
артеріального
тиску.
Пацієнти
повинні
отримувати
належну гідратацію,
рекомендується
також
моніторинг
функції
нирок після
початку
супутньої
терапії та на
регулярній
основі після
неї, особливо
щодо
діуретиків
та
інгібіторів
АПФ, з огляду
на
збільшення
ризику
нефротоксичності.

Препарати,
що, як відомо,
спричиняють
гіперкаліємію. Супутнє
лікування
калійзберігаючими
діуретиками,
циклоспорином,
такролімусом
або
триметопримом
може бути
пов’язане зі
збільшенням
рівнів калію
у сироватці
крові, тому
моніторинг стану
пацієнтів
слід
проводити
більш часто.

Антикоагулянти
та
антитромботичні
засоби. Рекомендується
вжити
застережних
заходів,
оскільки
супутнє
введення
може підвищити
ризик
кровотечі.
Хоча вплив
диклофенаку
на
активність антикоагулянтів
не виявлений,
існують
окремі дані
про
збільшення
ризику
кровотечі у
пацієнтів,
які
отримують
диклофенак
та антикоагулянти
одночасно.

Тому для
впевненості,
що ніякі
зміни в дозуванні
антикоагулянтів
не потрібні,
рекомендовано
ретельний моніторинг
стану таких
пацієнтів. Як
і інші НПЗЗ,
диклофенак у
високих
дозах може
тимчасово
пригнічувати
агрегацію
тромбоцитів.

Інші
НПЗЗ,
включаючи
селективні
інгібітори
циклооксигенази-2,
та
кортикостероїди.
Супутнє
введення
диклофенаку
та інших системних
НПЗЗ або
кортикостероїдів
може підвищити
ризик
шлунково-кишкової
кровотечі
або виразки.
Слід уникати
одночасного
застосування
двох або
більше НПЗЗ.

Селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
(СІЗЗС). Супутнє
введення
системних
НПЗЗ та СІЗЗС
може
підвищити
ризик
кровотечі у
травному
тракті.

Антидіабетичні
препарати. Клінічні
дослідження
показали, що диклофенак
можна
застосовувати
разом із пероральними
антидіабетичними
засобами
без впливу на
їх клінічну
дію. Однак
відомі
окремі
випадки як
гіпоглікемічного,
так і
гіперглікемічного
впливу, що потребують
зміни
дозування антидіабетичних
засобів
під час
лікування
диклофенаком.
При таких
станах
необхідний
моніторинг
рівня
глюкози у
крові, що є
застережним
заходом під
час
супутньої
терапії.

Також
наявні
окремі
повідомлення
про випадки
метаболічного
ацидозу при
одночасному
застосуванні
з
диклофенаком,
особливо у
пацієнтів з уже
існуючими
порушеннями
функції
нирок.

Метотрексат.
Диклофенак
може
пригнічувати
кліренс метотрексату
в ниркових
канальцях, що
призводить
до
підвищення
рівня
метотрексату.
При введенні  НПЗЗ,
включаючи
диклофенак,
менше ніж за 24
години до
лікування
метотрексатом
рекомендується
бути
обережними,
оскільки
може
зростати
концентрація
метотрексату
в крові і
збільшуватися
токсичність
цієї
речовини.
Були
зареєстровані
випадки
серйозної
токсичності,
коли метотрексат
і НПЗЗ,
включаючи
диклофенак,
застосовували
з інтервалом
у межах 24
годин. Ця взаємодія
опосередкована
через
накопичення
метотрексату
в результаті
порушення
ниркової екскреції
у
присутності
НПЗЗ.

Циклоспорин.
Диклофенак,
як і інші
НПЗЗ, може
збільшувати
нефротоксичність
циклоспорину
через вплив
на
простагландини
нирок. У
зв’язку з цим
його слід
застосовувати
в нижчих
дозах, ніж
для хворих,
які
циклоспорин
не отримують.

Такролімус.
При застосуванні
НПЗЗ з
такролімусом
можливе
підвищення
ризику
нефротоксичності,
що може бути
опосередковано
через
ниркові антипростагландинові
ефекти НПЗЗ
та інгібітору
кальциневрину.

Антибактеріальні
хіноліни. Існують
окремі дані
щодо судом,
які можуть бути
результатом
супутнього
застосування
хінолонів та
НПЗЗ. Це може
спостерігатися
у пацієнтів
як з наявністю,
так і з
відсутністю
в анамнезі
епілепсії
або судом.
Таким чином,
слід проявляти
обережність
при розгляді
питання про застосування
хінолонів
пацієнтам,
які вже отримують
НПЗЗ.

Фенітоїн.
При
застосуванні
фенітоїну
одночасно з диклофенаком
рекомендується
проводити моніторинг
концентрації
фенітоїну у
плазмі крові
у зв’язку з
очікуваним
збільшенням
експозиції
фенітоїну.

Колестипол
та
холестирамін. Ці
препарати
можуть
спричинити
затримку або
зменшення
всмоктування
диклофенаку. Таким
чином,
рекомендується
призначати диклофенак
принаймні за 1
годину до або
через 4-6 годин
після
застосування
колестиполу/холестираміну.

Серцеві
глікозиди.
Одночасне
застосування
серцевих
глікозидів і
НПЗЗ може
посилити
серцеву
недостатність,
зменшити
швидкість
клубочкової
фільтрації і
підвищити
рівні
глікозидів у
плазмі крові.

Міфепристон.
НПЗЗ не слід
застосовувати
протягом 8-12
днів після
застосування
міфепристону,
оскільки
НПЗЗ можуть
зменшити
його ефект.

Інгібітори
CYP2C9. Необхідна
обережність при
одночасному
призначенні
диклофенаку
з
інгібіторами
CYP2C9 (наприклад з
вориконазолом),
що може призвести
до значного
збільшення
максимальної
концентрації
у плазмі
крові та
експозиції
диклофенаку.

Індуктори
СYP2C9.
Необхідна
обережність
при одночасному
призначенні
диклофенаку
з
індукторами
СYP2C9
(наприклад
рифампіцином).
Це може
призвести до
значного
збільшення
концентрації
у плазмі
крові та
експозиції
диклофенаку.

Особливості
застосування.

Загальні.

Небажані
ефекти можна
мінімізувати
шляхом
застосування
мінімальної
ефективної дози
протягом
найменшого
можливого
терміну,
необхідного
для контролю
симптомів.

Слід
уникати
застосування
препарату
Алмірал® із
системними
НПЗЗ,
включаючи
селективні інгібітори
циклооксигенази-2,
через відсутність
будь-якої
синергічної  користі
і можливості
розвитку
додаткових
побічних
ефектів.

Слід бути
обережними
при
призначенні
препарату
пацієнтам
літнього
віку.
Зокрема, для
пацієнтів
літнього
віку зі
слабким здоров’ям
та для хворих
із низьким
показником
маси тіла
рекомендується
застосовувати
найнижчі
ефективні
дози.

Як і при
застосуванні
інших НПЗЗ,
без попередньої
експозиції
диклофенаку
можуть також
виникнути
алергічні
реакції, у
тому числі
анафілактичні/анафілактоїдні.

Реакції
гіперчутливості
можуть також
прогресувати
до синдрому
Коуніса,
серйозної
алергічної
реакції, яка
може
спричинити інфаркт
міокарда.
Симптоми
таких
реакцій можуть
включати
біль у
грудях, що
виникає в поєднанні
з алергічною
реакцією на
диклофенак.

Як і інші
НПЗЗ, Алмірал®
завдяки
своїм
фармакодинамічним
властивостям
може
маскувати  ознаки
і симптоми
інфекції.

Метабісульфіт
натрію
у розчині для
ін’єкцій
також може призвести
до окремих
тяжких
реакцій
гіперчутливості
та до
бронхоспазму.

Cлід
суворо
дотримуватися рекомендацій для
внутрішньом’язового
введення, щоб
уникнути

побічних
реакцій у
місці ін’єкції,
які можуть
призвести до
м’язової
слабкості, м’язового
паралічу,

гіпестезії,
медикаментозної
емболії
(синдрому
Ніколау) та
некрозу у
місці ін’єкції.

Реакції
у місці
ін’єкції.

Повідомлялося
про реакції у
місці ін’єкції
після
введення
диклофенаку
внутрішньом’язово,
включаючи
некроз у
місці ін’єкції
та
медикаментозну
емболію,
також відому
як синдром
Ніколау
(особливо
після ненавмисного
підшкірного
введення).
При внутрішньом’язовому
введенні
диклофенаку
слід
дотримуватись
відповідного
вибору голки
та техніки
ін’єкцій
(див. розділ
«Спосіб застосування
та дози»).

Вплив
на травну
систему.

При
застосуванні
всіх НПЗЗ,
включаючи
диклофенак,
були
зареєстровані
випадки шлунково-кишкових
кровотеч
(блювання
кров’ю, мелена),
утворення
виразки або
перфорації, які
можуть бути
летальними і
спостерігатися
у будь-який
час у процесі
лікування як
з попереджувальними
симптомами,
так і без них,
а також при
наявності в
анамнезі
серйозних
явищ з боку
шлунково-кишкового
тракту. Ці
явища
зазвичай
мають більш
серйозні наслідки
у пацієнтів
літнього
віку. Якщо у
пацієнтів,
які
отримують
диклофенак,
спостерігаються
шлунково-кишкові
кровотечі
або утворення
виразки,
застосування
препарату
необхідно
припинити.

Як і при
застосуванні
всіх НПЗЗ,
включаючи диклофенак,
необхідним є
ретельний
медичний
нагляд;
особливу
обережність
слід
проявляти
при призначенні
диклофенаку
пацієнтам із
симптомами,
що свідчать
про
порушення з
боку шлунково-кишкового
тракту, або з
наявністю
виразки
шлунка чи
кишечнику,
кровотечі
або
перфорації в
анамнезі.
Ризик
шлунково-кишкових
кровотеч, утворення
виразок або
перфорацій
вищий при
збільшенні
дози НПЗЗ,
включаючи
диклофенак, а
також у
пацієнтів із
наявністю в
анамнезі
виразки,
особливо з ускладненнями
у вигляді
кровотечі
або перфорації.

Пацієнти
літнього
віку мають
підвищену частоту
небажаних
реакцій у
разі
застосування
НПЗЗ, особливо
таких як
шлунково-кишкові
кровотечі та
перфорації,
що можуть
бути
летальними.

Щоб зменшити
ризик токсичного
впливу на
травну
систему у пацієнтів
з виразкою в
анамнезі,
особливо з
ускладненнями
у вигляді
кровотечі
або перфорації,
та у
пацієнтів
літнього
віку, лікування
слід починати
та підтримувати
найнижчими
ефективними
дозами.

Для
таких
пацієнтів, а
також хворих,
які потребують
супутнього
застосування
лікарських
засобів, що
містять
низькі дози
ацетилсаліцилової
кислоти (АСК)
або інших
лікарських
засобів, які, імовірно,
підвищують
ризик
небажаної
дії на травну
систему, слід
розглянути
питання про
комбіновану
терапію із
застосуванням
захисних
лікарських
засобів
(наприклад інгібіторів
протонного
насоса або
мізопростолу).

Пацієнти зі
шлунково-кишковою
токсичністю
в анамнезі,
особливо
літнього
віку, повинні
повідомляти
про будь-які
незвичні абдомінальні
симптоми
(особливо
кровотечі у
травному
тракті). Застереження
також
потрібні для пацієнтів,
які
отримують
супутні
препарати, що
можуть
підвищити
ризик
виразки або
кровотечі, такі
як системні
кортикостероїди,
антикоагулянти
(наприклад
варфарин),
антитромботичні
засоби
(наприклад
ацетилсаліцилова
кислота) або
селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну.

Ретельний
медичний нагляд
та особливу
обережність
слід
проявляти при
призначенні
диклофенаку
пацієнтам з виразковим
колітом або
хворобою
Крона, оскільки
їх стан може
погіршитися.

НПЗЗ,
включаючи
диклофенак,
можуть бути
пов'язані з
підвищеним
ризиком
виникнення неспроможності
шлунково-кишкової
анастомозу. Рекомендується
ретельний
нагляд та
обережність
при
застосуванні
диклофенаку
після
шлунково-кишкової
операції.

Вплив
на печінку.

Потрібен
ретельний
медичний
нагляд, якщо Алмірал®
призначати
пацієнтам з
ураженою
функцією
печінки, оскільки
їх стан може
загостритися.

Як і при
застосуванні
інших НПЗЗ,
включаючи
диклофенак,
рівень
одного і
більше печінкових
ензимів може
підвищуватися.
Під час довгострокового
лікування
препаратом Алмірал® як
застережний
захід слід
призначати
регулярний
нагляд за
функціями
печінки.

Якщо
порушення
функції
печінки
зберігаються
або
погіршуються,
якщо
клінічні ознаки
або симптоми
можуть бути
пов’язані з
прогресуючими
захворюваннями
печінки або
якщо спостерігаються
інші прояви
(наприклад еозинофілія,
висипання),
застосування
препарату Алмірал®
слід
припинити.

Перебіг
захворювань,
таких як
гепатити, може
проходити
без
продромальних
симптомів.

Застереження
необхідні у
разі, якщо Алмірал®
застосовувати
пацієнтам з
печінковою
порфірією,
через імовірність
провокації
нападу.

Вплив
на нирки.

Оскільки
при
лікуванні
НПЗЗ,
включаючи диклофенак,
повідомляли
про затримку
рідини та
набряк,
особливу увагу
слід
приділити пацієнтам
із
порушенням
функції
серця або
нирок, артеріальною
гіпертензією
в анамнезі, пацієнтам
літнього
віку, хворим,
які
отримують
супутню
терапію
діуретиками
або
препаратами, що
суттєво
впливають на
ниркову
функцію, та
пацієнтам із
суттєвим
зниженням
позаклітинного
об’єму
рідини з
будь-якої
причини,
наприклад до
або після
серйозного
хірургічного
втручання. У
таких
випадках як
застережний
захід
рекомендується
моніторинг ниркової
функції.
Припинення
терапії зазвичай
зумовлює
повернення
до стану,
який
передував
лікуванню.

Вплив
на шкіру.

У зв’язку із
застосуванням
НПЗЗ, у тому
числі диклофенаку,
дуже рідко
були
зареєстровані
серйозні реакції
з боку шкіри
(деякі з них
були летальними),
включаючи
ексфоліативний
дерматит, синдром
Стівенса-Джонсона
і токсичний
епідермальний
некроліз.
Очевидно,
найвищий ризик
розвитку цих
реакцій
спостерігається
на початку
курсу
терапії, у
більшості
випадків –
протягом
першого місяця
лікування.
Застосування
препарату Алмірал®
необхідно
припинити
при першій
появі шкірних
висипань,
уражень
слизової
оболонки або
будь-яких
інших ознак
підвищеної
чутливості.

Системний
червоний
вовчак (СЧВ) і
змішані захворювання
сполучної
тканини.

У пацієнтів
із СЧВ і
змішаними
захворюваннями
сполучної
тканини може
спостерігатися
підвищений
ризик
розвитку
асептичного
менінгіту.

Серцево-судинні
та
цереброваскулярні
ефекти.

Призначати
диклофенак
пацієнтам зі
значними
факторами
ризику
кардіоваскулярних
явищ (наприклад,
артеріальна
гіпертонія,
гіперліпідемія,
цукровий
діабет,
куріння)
можна лише
після ретельної
клінічної
оцінки.
Оскільки кардіоваскулярні
ризики
диклофенаку
можуть
зростати зі  збільшенням
дози та
тривалості
лікування,
його
необхідно
застосовувати
якомога
коротший
період та у
найнижчій
ефективній
дозі. Слід
періодично
переглядати потребу
пацієнта у
застосуванні
диклофенаку
для полегшення
симптомів та
відповідь на терапію.
З
обережністю
застосовувати
пацієнтам
віком від 65
років.

Для
пацієнтів з
наявністю в
анамнезі
артеріальної
гіпертензії
та/або
застійної серцевої
недостатності
легкого або
помірного
ступеня необхідним
є проведення
відповідного
моніторингу
та надання рекомендацій,
оскільки у
зв’язку з
застосуванням
НПЗЗ,
включаючи
диклофенак,
були
зареєстровані
випадки
затримки рідини
та набряків.

Застосування
диклофенаку,
особливо у
високих
дозах (150
мг/добу) і
протягом
тривалого
часу, може
бути
пов’язане з
незначним
збільшенням
ризику
розвитку артеріальних
тромботичних
подій (наприклад
інфаркту
міокарда або
інсульту).

Пацієнтам з
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
застійною
серцевою недостатністю,
стійкою
ішемічною
хворобою серця,
захворюваннями
периферичних
артерій
та/або
цереброваскулярною
хворобою призначати
диклофенак
не
рекомендовано,
за необхідностю
застосування
можливе лише
після
ретельної
оцінки
ризику-користі
тільки в
дозуванні не
більше 100 мг на
добу. Подібну
оцінку слід
провести
перед
початком
довгострокового
лікування
пацієнтів з
факторами
ризику
розвитку
серцево-судинних
явищ (наприклад
з артеріальною
гіпертензією,
гіперліпідемією,
цукровим
діабетом та палінням).

Пацієнти повинні
бути
проінформовані
щодо можливості
виникнення
серйозних
випадків
(біль у грудях,
задишка,
слабкість,
порушення
мовлення) яке
може
відбутися у
будь-який
час. У цьому
випадку треба
негайно
звернутися
до лікаря.

Вплив
на
гематологічні
показники.

При
тривалому
застосуванні
препарату, як
і інших НПЗЗ,
рекомендується
моніторинг аналізу
крові.

Як і інші
НПЗЗ, диклофенак
може
тимчасово
пригнічувати
агрегацію тромбоцитів.
Слід
ретельно
наглядати за пацієнтами
з
порушеннями
гемостазу,
геморагічним
діатезом або
гематологічними
порушеннями.

Астма
в анамнезі.

У хворих на
бронхіальну
астму,
сезонний алергічний
риніт,
пацієнтів з
набряком
слизової
оболонки
носа
(назальні
поліпи),
хронічними
обструктивними
захворюваннями
легень або
хронічними
інфекціями
дихальних
шляхів
(особливо
пов’язаними
з алергічними,
подібними до
ринітів
симптомами)
частіше, ніж
у інших,
виникають
реакції на
НПЗЗ, схожі
на
загострення
астми (так
звана непереносимість
аналгетиків/аналгетична
астма),
набряк
Квінке або
кропив’янка.
У зв’язку з
цим таким
хворим
рекомендовані
спеціальні
застережні
заходи
(готовність
до надання
невідкладної
допомоги). Це
також
стосується пацієнтів
з алергією на
інші
речовини, що
проявляється
шкірними
реакціями,
свербежем
або кропив’янкою.

Як і інші
препарати, що
пригнічують
активність
простагландинсинтетази,
диклофенак
натрію та
інші НПЗП
можуть
спровокувати
розвиток
бронхоспазму
у пацієнтів,
які страждають
на
бронхіальну
астму, або у
пацієнтів з
бронхіальною
астмою в
анамнезі.

Фертильність
у жінок.

Застосування
препарату Алмірал®
може
призвести до
порушення
фертильності
у жінок і не
рекомендується
жінкам, які
прагнуть
завагітніти.
Стосовно
жінок, які можуть
мати
труднощі із
зачаттям або
які проходять
обстеження з
приводу
безпліддя, слід
розглянути
питання про
відміну
препарату Алмірал®.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність

У І і ІІ
триместрах
вагітності
препарат Алмірал®
можна
призначати
лише у разі,
коли очікувана
користь для
матері
перевищує
потенційний
ризик для
плода, лише у
мінімальній
ефективній
дозі,
тривалість
лікування
повинна бути
настільки короткою,
наскільки це
можливо. Як і
інші НПЗЗ,
препарат
протипоказаний
в останньому триместрі
вагітності
(можливе
пригнічення
скорочувальної
здатності
матки і передчасне
закриття
артеріальної
протоки у плода).

Інгібування
синтезу
простагландинів
може
негативно
позначитися
на
вагітності та/або
розвитку
ембріона/плода.
Дані епідеміологічних
досліджень
свідчать про
підвищений
ризик
викиднів
та/або ризик
розвитку
серцевих вад
і
гастрошизису
після застосування
інгібітору
синтезу
простагландинів
на ранніх
термінах
вагітності.
Абсолютний
ризик
серцево-судинних
вад збільшився
з менш ніж 1 % до
приблизно 1,5 %. Не
виключено, що
ризик
збільшується
зі збільшенням
дози і
тривалості
лікування.
Було
показано, що
у тварин
введення
інгібітору
синтезу
простагландинів
призводить
до
збільшення
пре- і
постімплантаційних
втрат і
летальності
ембріона/плода.
Крім того, у
тварин, які
отримували
інгібітор
синтезу
простагландинів
у період органогенезу,
була
зареєстрована
підвищена частота
різних вад
розвитку, у
тому числі з
боку
серцево-судинної
системи. Починаючи
з 20-го тижня
вагітності,
застосування
диклофенаку
може
спричинити
олігогідрамніон
внаслідок дисфункції
нирок плода.
Це може
статися незабаром
після
початку
лікування та
зазвичай є
оборотним
після
припинення
лікування. Якщо
диклофенак
застосовувати
жінкам, які
прагнуть
завагітніти,
або у I
триместрі
вагітності,
доза
препарату
повинна бути
якомога
нижчою, а
тривалість
лікування –
якомога
коротшою. Допологовий
моніторинг
олігогідрамніону
слід
розглянути
після впливу
диклофенаку
протягом
кількох днів,
починаючи з 20
тижня
вагітності.
Застосування
диклофенаку слід
припинити,
якщо
виявлено
олігогідрамніон.

У III триместрі
вагітності
всі
інгібітори
синтезу
простагландинів
можуть
впливати на
плід таким чином:

- серцево-легенева
токсичність (із
передчасним
закриттям
артеріальної
протоки та
легеневою
гіпертензією);

- порушення
функцій
нирок
(див. вище).

На матір і
новонародженого,
а також
наприкінці
вагітності:

- можливі
подовження
часу
кровотечі,
антиагрегантний
ефект, який
може
спостерігатися
навіть при
дуже низьких
дозах;

-
гальмування
скорочень
матки, що
призводить
до затримки
або
подовження
пологів.

Отже, Алмірал®
протипоказаний
у III триместрі  вагітності.

Період
годування
груддю. Як і
інші НППЗ,
диклофенак
проникає у
грудне
молоко у невеликій
кількості.
Таким чином,
щоб уникнути
небажаного
впливу на
немовля, Алмірал® не
слід
застосовувати
у період
годування
груддю.

Фертильність.
Як
і інші НПЗЗ, Алмірал®
може
вплинути на
фертильність
жінки. Препарат
не слід рекомендувати
жінкам, які
планують
завагітніти.
Жінки, які
мають
ускладнення
із
заплідненням,
або ті, хто
проходив
обстеження у
зв’язку з
інфертильністю,
повинні
припинити
застосування
препарату Алмірал®.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Пацієнтам,
у яких під
час
лікування
препаратом
Алмірал®
спостерігаються
порушення
зору, запаморочення,
вертиго,
сонливість
або інші
порушення з
боку
центральної
нервової
системи, слід
утримуватися
від
керування
автотранспортом
та роботи з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Препарат
слід
застосовувати
у найменших ефективних
дозах
протягом
найкоротшого
періоду часу,
враховуючи завдання
лікування у
кожного
окремого
пацієнта.

Дорослі

Препарат
Алмірал®,
розчин для
ін’єкцій, не
застосовувати
більше ніж 2
дні. У разі
необхідності
лікування
можна
продовжити
таблетками
або супозиторіями
диклофенаку.

Внутрішньом’язова
ін’єкція

З
метою
попередження
пошкодження
нервових або
інших тканин
у місці
внутрішньом’язової
ін’єкції
потрібно
дотримуватися
таких правил.

Доза
зазвичай
становить 75
мг (1 ампула) на
добу, яку слід
вводити
шляхом
глибокої
ін’єкції у
верхній
зовнішній сектор
великого
сідничного
м’яза. У
тяжких випадках
(наприклад,
коліки)
добову дозу
можна
збільшити до
двох ін’єкцій
по 75 мг, між
якими дотримувати
інтервал у
кілька годин
(по одній
ін’єкції у
кожну
сідницю). Як
альтернативу 75 мг
розчину для
ін’єкцій
можна
комбінувати
з іншими
лікарськими
формами диклофенаку
(наприклад
таблетками
або
супозиторіями)
до
максимальної
сумарної
добової дози
150 мг диклофенаку
натрію.

В
умовах
нападу
мігрені
клінічний
досвід обмежений
випадками з
початковим
застосуванням
1 ампули 75 мг,
дозу вводити при
можливості
одразу ж
після
застосування
супозиторіїв
по 100 мг у той же
самий день (у
разі
необхідності).
Загальна
добова доза
не має
перевищувати
175 мг у перший
день.

Немає
доступних
даних щодо
застосування
препарату
Алмірал® для лікування
нападів
мігрені
більш ніж
один день.

Внутрішньовенні
інфузії

Безпосередньо
перед
початком
внутрішньовенної
інфузії Алмірал®
слід
розвести у 100-500
мл 0,9 % розчину
натрію хлориду
або 5 % розчину
глюкози. Обидва
розчини
потрібно
буферизувати
розчином
бікарбонату
натрію (0,5 мл 8,4 %
розчину або 1
мл 4,2 %).
Використовувати
можна тільки
прозорі
розчини.

Алмірал®,
розчин для
ін’єкцій, не
слід вводити
у вигляді
внутрішньовенної
болюсної
ін’єкції.

Рекомендовані
альтернативні
режими дозування
препарату Алмірал®,
розчину для
ін’єкцій:

-
для лікування
помірного і
тяжкого
післяопераційного
болю 75 мг
необхідно
вводити
безперервно
від 30 хвилин
до 2 годин; у
разі
необхідності
лікування
можна
повторити
через 4-6 годин,
але доза не
повинна
перевищувати
150 мг на добу;

-
для профілактики
післяопераційного
болю через 15
хвилин – 1
годину після
хірургічного
втручання потрібно
ввести
навантажувальну
дозу 25-50 мг, після
цього
необхідно
застосувати
безперервну
інфузію
приблизно 5
мг/годину аж
до максимальної
добової дози
150 мг.

Пацієнти
літнього
віку

Хоча у
пацієнтів
літнього
віку
фармакокінетика
препарату Алмірал® не
погіршується
до будь-якого
клінічно значущого
ступеня, НПЗЗ
слід
застосовувати
з особливою
обережністю
таким
пацієнтам,
які, як
правило,
більш схильні
до розвитку
небажаних
реакцій. Зокрема,
для
ослаблених
пацієнтів
літнього віку
або для
пацієнтів з
низьким
показником
маси тіла
рекомендується
застосовувати
найнижчі
ефективні
дози (див.
також розділ
«Особливості
застосування»);
також пацієнтів
необхідно
обстежити
щодо шлунково-кишкових
кровотеч при
лікуванні
НПЗЗ.

Рекомендована
максимальна
добова доза препарату
Алмірал®
становить 150
мг.

Діти.

Диклофенак
у
лікарській
формі
розчину для
ін’єкцій протипоказаний
для
застосування
дітям.

Передозування.

Симптоми.
Типова
клінічна
картина
наслідків
передозування
диклофенаку
відсутня.
Передозування
може
спричинити
такі
симптоми як
головний
біль, нудота,
блювання,
біль в епігастрії,
гастроінтестинальна
кровотеча,
діарея,
запаморочення,
дезорієнтація,
збудження,
кома,
сонливість, дзвін
у вухах, втрата
свідомості або
судоми. У
разі тяжкого
отруєння
можлива
гостра
ниркова
недостатність
та ураження
печінки.

Лікування.

Протягом
1 години
після
застосування
потенційно
токсичної
кількості
препарату
перорально слід
розглянути
можливість
застосування
активованого
вугілля. Крім
того, у
дорослих
слід
розглянути
можливість
промивання
шлунка
протягом 1
години після
застосування
потенційно
токсичної
кількості
препарату.
При частих або
тривалих
судомах
необхідно
внутрішньовенно
ввести
діазепам. З
урахуванням
клінічного
стану
пацієнта
можуть бути
показані
інші заходи.
Лікування
симптоматичне.

Побічні
реакції.

Побічні
реакції на
препарат
зазначені за частотою:
дуже часто (≥
1/10); часто (≥ 1/100, < 1/10);
нечасто (≥ 1/100, <1/1000);
рідко (≥ 1000, <1/10000);
дуже рідко (< 10000),
частота невідома
(не можна
оцінити за
наявними
даними).

Нижчезазначені
небажані
ефекти
включають
такі, що
пов’язані з
введенням
препарату
Алмірал®
за умов
короткострокового
і
довготривалого
застосування.

З боку
крові та
лімфатичної
системи: дуже
рідко –
тромбоцитопенія,
лейкопенія,
анемія (включаючи
гемолітичну
та
апластичну
анемію), агранулоцитоз.

З боку
імунної
системи:
рідко – гіперчутливість,
анафілактична
та анафілактоїдна
реакція
(включаючи
артеріальну
гіпотензію
та шок); дуже
рідко –
ангіоневротичний
набряк
(включаючи
набряк
обличчя).

Психічні
розлади: дуже
рідко –дезорієнтація,
депресія,
безсоння,
нічні кошмари,
дратівливість
та інші
психічні розлади.

З боку
нервової
системи: часто
– головний
біль,
запаморочення,
рідко – сонливість,
втомлюваність,
дуже рідко –
парестезія,
порушення
пам’яті,
судоми,
тривожність,
тремор,
асептичний
менінгіт,
розлад відчуття
смаку,
інсульт,
частота
невідома – сплутаність
свідомості,
галюцинації,
порушення
чутливості,
загальне
нездужання.

З боку
органів зору:
дуже рідко – розлад
зору,
затуманення
зору,
диплопія, частота
невідома –
неврит
зорового
нерва.

З боку
органів
слуху та
лабіринту: часто
– вертиго,
дуже рідко –
дзвін у
вухах,
порушення
слуху.

З боку
серця: дуже
рідко –
відчуття
серцебиття,
біль у грудях,
серцева недостатність,
інфаркт
міокарда,
частота невідома
– синдром
Коуніса.

З боку
судинної
системи:
дуже рідко – артеріальна
гіпертензія,
артеріальна
гіпотензія,
васкуліт.

Респіраторні,
торакальні
та
медіастинальні
порушення: рідко
– астма (включаючи
диспное),
дуже рідко – пневмоніт.

З боку
травної
системи:
часто –
нудота,
блювання,
діарея,
диспепсія,
абдомінальний
біль,
метеоризм,
анорексія, рідко
– гастрит,
гастроінтестинальні
кровотечі,
блювання з
домішками
крові, геморагічна
діарея,
мелена,
виразка
шлунка або кишечнику
з кровотечею
або без неї
або з перфорацією
(іноді з
летальним
наслідком,
особливо у
пацієнтів
літнього
віку), які можуть
призвести до
перитоніту;
дуже рідко –
коліт
(включаючи
геморагічний
коліт та
загострення
виразкового
коліту або
хвороба
Крона); запор;
стоматит (у тому
числі
виразковий
стоматит);
глосит; розлади
з боку
стравоходу;
мембранні
стриктури
кишечнику;
панкреатит.

Гепатобіліарні
розлади:
часто – збільшення
рівня
трансаміназ,
рідко – гепатит,
жовтяниця,
порушення
функції
печінки, дуже
рідко –
миттєвий
гепатит,
гепатонекроз,
печінкова
недостатність.

З боку шкіри
та
підшкірних
тканин:
часто –
висипання,
рідко –
кропив’янка,
дуже рідко –
бульозне
висипання,
екзема, еритема,
мультиформна
еритема,
синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз
(синдром
Лайєлла),
ексфоліативний
дерматит,
втрата
волосся,
реакція
фоточутливості,
пурпура,
алергічна
пурпура,
свербіж.

З боку нирок
та
сечовивідних
шляхів: дуже
рідко – гостре
ушкодження
нирок (гостра
ниркова
недостатність),
гематурія,
протеїнурія,
нефротичний
синдром,
інтерстиціальний
нефрит,
нирковий папілярний
некроз.

Загальні
порушення та
порушення у
місці введення
препарату: часто
– реакція
у місці
ін’єкції,
біль,
затвердіння,
рідко –
набряк,
частота
невідома – некроз
у місці
ін’єкції,
дуже рідко –
абсцес у
місці
ін’єкції,
частота
невідома –
медикаментозна
емболія
(синдром
Ніколау).

З боку
репродуктивної
системи та
молочних
залоз: дуже рідко –
імпотенція.

Доведено
підвищений
ризик
тромботичних
ускладнень
(наприклад,
інфаркт
міокарда або інсульт),
пов’язаний
із
застосуванням
диклофенаку,
зокрема у
високих
терапевтичних
дозах (150 мг на
добу) та при
тривалому
застосуванні.

Зорові
порушення.

Такі
зорові
порушення як
порушення зору,
погіршення
зору і
диплопія є
побічними
ефектами від
застосування
НПЗЗ і, як
правило, є
оборотними
після відміни
препарату.
Найбільш
імовірним
механізмом
порушень
зору є
інгібування
синтезу простагландинів
та інших
споріднених
сполук, які,
порушуючи
регуляцію
ретинального
кровотоку,
сприяють
розвитку
візуальних
порушень.
Якщо такі
симптоми
виникають
під час лікування
диклофенаком,
необхідно
провести
офтальмологічне
дослідження
для виключення
інших
можливих
причин.

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції.

Звітування
про
підозрювані
побічні реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
безперервний
моніторинг
співвідношення
користі і
ризиків,
пов’язаних
із застосуванням
лікарського
засобу. У
разі виникнення
побічних
реакцій та
запитань
щодо безпеки
застосування
лікарського
засобу просимо
звертатися
через форму
зворотнього
зв’язку
веб-сайту:
www.ukraine.medochemie.com.

Термін
придатності. 3
роки.

Умови
зберігання. Зберігати
при
температурі не
вище 25 °С в оригінальній
упаковці у
недоступному для
дітей
місці.

Несумісність.
Алмірал®,
розчин для
ін’єкцій, не
можна
змішувати з іншими
розчинами
для ін’єкцій.

Упаковка. Ампули
по 75 мг/3 мл: по 5
ампул у
фасонному
блістері, по 1 або 2
блістери у
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. Медокемі
Лімітед/Medochemie Limited.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Ажиос
Атанассіос
Індустріальна
Зона, Япету 48,
Лімассол, 4101,
Кіпр/

Agios
Athanassios Industrial Area, Iapetou 48, Limassol, 4101, Cyprus.