ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

СОРЦЕФ®

(SORCEF®)

Склад:

діюча
речовина: cefixime;

1 таблетка, вкрита
плівковою оболонкою,
містить
цефіксиму 400
мг (у формі
цефіксиму тригідрату
447,630 мг);

допоміжні
речовини: желатин;
кальцію
гідрофосфат,
дигідрат; крохмаль
кукурудзяний;
крохмаль
прежелатинізований;
магнію
стеарат;
натрію
лаурилсульфат;
целюлоза
мікрокристалічна;
гіпромелоза;
макрогол 4000;
титану
діоксид (Е 171).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті плівковою оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості: довгасті,
двоопуклі
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, білого
до злегка
кремового
кольору, з
лінією
розлому з
одного боку.

Фармакотерапевтична
група.

Антибактеріальні
засоби
для
системного
застосування. Бета-лактамні
антибіотики.
Цефалоспорини
третього
покоління. Код АТX J01D D08.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Цефіксим –
антибіотик
групи
цефалоспоринів
III покоління
для
внутрішнього
застосування.
В умовах in vitro проявляє
значну
бактерицидну
активність
відносно
широкого
спектра
грампозитивних
і
грамнегативних
мікроорганізмів.

Клінічно
ефективний
при
лікуванні
інфекцій,
спричинених
найчастішими
патогенними
мікроорганізмами,
включаючи Streptococcus pneumoniae, Streptococcus
pyogenes, E.coli, Proteus Mirabilis, Klebsiella species, Haemophilus influenzae
(бета-лактамази
– позитивні і
негативні), Branhamella catarrhalis
(бета-лактамази
– позитивні і
негативні) і Enterobacter species. Має
високий
ступінь
стабільності
у присутності
бета-лактамаз.

Більшість
штамів
ентерококів (Streptococcus faecalis, Streptococci
групи D) і Staphylococci
(зокрема
коагулазопозитивні,
коагулазонегативні
і
метициліностійкі
штами) стійкі
до цефіксиму.
Крім того,
більшість
штамів Pseudomonas,
Bacteroides fragilis, Listeria monocytogenes і Clostridia стійкі
до цефіксиму.

Фармакокінетика.

Всмоктування.
Абсолютна
біодоступність
після
перорального
застосування
цефіксиму
становить 22-54 %.
Оскільки
наявність
їжі значно не
впливає на
всмоктування,
цефіксим
можна
призначати
незалежно
від вживання
їжі.
Максимальний
рівень у
сироватці
крові після
прийому рекомендованих
доз для
дорослих або
дітей
становить
від 1,5 до 3
мкг/мл. При
повторному дозуванні
відбувається
незначне
накопичення
цефіксиму
або
практично не
відбувається
його
накопичення.

Розподіл.
Цефіксим
майже
повністю зв’язується
з фракцією
альбуміну,
середня вільна
фракція
становить
приблизно 30 %.

Метаболізм.
Метаболіти
цефіксиму не
були
ізольовані із
сироватки
крові або
сечі людини.

Виведення.
Цефіксим
виводиться в
основному в
незміненому
вигляді із
сечею.
Переважаючим
механізмом є
клубочкова
фільтрація.

Немає даних
про проникнення
цефіксиму у
грудне
молоко.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Інфекційно-запальні
захворювання,
спричинені
чутливими до
препарату
мікроорганізмами:

-           інфекції
верхніх
дихальних
шляхів (у
тому числі
запалення
середнього
вуха) та
інші
інфекції
верхніх
дихальних
шляхів (синусит,
фарингіт,
тонзиліт
бактерійної
етіології) у
випадку
відомої або
підозрюваної
стійкості
збудника до
інших часто
використовуваних
антибіотиків,
або в разі ризику
неефективності
лікування;

-          інфекції
нижніх
дихальних
шляхів (у
тому числі
гострий
бронхіт і
загострення
хронічного
бронхіту);

-           інфекції
сечовивідних
шляхів (у
тому числі
цистит,
цистоуретрит,
неускладнений
пієлонефрит).

Клінічно
ефективний
при
лікуванні
інфекцій,
спричинених
найбільш
частими
патогенними
мікроорганізмами,
включаючи Streptococcus pneumoniae, Streptococcus
pyogenes, E.coli, Proteus mirabilis, Klebsiella species, Haemophilus influenzae
(бета-лактамази
– позитивні і
негативні), Branhamella catarrhalis
(бета-лактамази
– позитивні і
негативні) і Enterobacter species. Має
високий
ступінь
стабільності
у присутності
бета-лактамаз.

Більшість
штамів
ентерококів (Streptococcus faecalis, Streptococci
групи D) і Staphylococci (зокрема
коагулазопозитивні,
коагулазонегативні
і
метициліностійкі
штами) стійкі
до цефіксиму.
Крім того,
більшість
штамів Pseudomonas,
Bacteroides fragilis, Listeria monocytogenes і Clostridia стійкі
до цефіксиму.

Протипоказання.

Підтверджена
гіперчутливість
до антибіотиків
групи
цефалоспоринів
або до інших
компонентів
препарату;
підвищена
чутливість
до
пеніцилінів;
порфірія.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Блокатори
канальцевої
секреції
(алопуринол,
пробенецид,
діуретики та
інші
блокатори канальцевої
секреції)
підвищують
максимальну
концентрацію
цефіксиму в
сироватці
крові,
сповільнюючи
виведення
цефіксиму
нирками, що
може призвести
до симптомів
передозування.

Саліцилова
кислота
підвищує
вільний цефіксим
на 50 %
внаслідок
переміщення
цефіксиму з
місць зв’язування
з протеїнами;
цей ефект є
залежним від
концентрації.

Супутнє
застосування
з
карбамазепіном
може
спричиняти
підвищення його
концентрації
у плазмі
крові, тому
доцільно
контролювати
рівень
карбамазепіну
у плазмі
крові.

При
комбінованому
застосуванні
цефіксиму з
потенційно
нефротоксичними
речовинами
(аміноглікозидами,
колістином,
поліміксином,
віоміцином)
або
сильнодіючими
діуретиками
(етакриновою
кислотою,
фуросемідом)
існує
підвищений
ризик
розвитку
ниркової
недостатності.

Ніфедипін
підвищує
біодоступність,
але клінічна
взаємодія не
визначена.

Антациди,
які містять
магнію або
алюмінію
гідроксид,
сповільнюють
всмоктування
препарату.

Як і при
застосуванні
інших
цефалоспоринів,
підвищення
протромбінового
часу було зареєстровано
у деяких
пацієнтів,
тому слід
дотримуватися
обережності
пацієнтам, які
отримують
антикоагулянтну
терапію.

Цефіксим
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам,
які
отримують
антикоагулянти
типу
кумарину,
наприклад
варфарин
калію. Оскільки
цефіксим
може
посилювати
ефекти
антикоагулянтів,
можливе
збільшення
протромбінового
часу з/без
клінічних
проявів
кровотеч.

Під час
лікування
цефіксимом
можлива
хибнопозитивна
пряма
реакція Кумбса
і хибнопозитивна
реакція на
глюкозу в
сечі при застосуванні
таблеток
із сульфатом
міді,
розчинів
Бенедикта
або Фелінга.
Для визначення
глюкози в
сечі
рекомендується
використовувати
глюкозооксидазний
тест.

Особливості
застосування.

Бета-лактами,
включаючи
цефіксим,
збільшують у
пацієнтів
ризик
енцефалопатії
(що може
включати
конвульсії,
сплутаність,
порушення
свідомості,
рухові
розлади),
особливо у
випадках
передозування
та ниркової
недостатності.

Тяжкі
шкірні
побічні
реакції, такі
як токсичний
епідермальний
некроліз,
синдром Стівенса-Джонсона,
медикаментозне
висипання з
еозинофілією
і системними
проявами
(DRESS-синдром)
були
зареєстровані
у деяких
пацієнтів
при
застосуванні
цефіксиму.
При
виникненні
тяжких
шкірних
побічних реакцій
застосування
цефіксиму
слід припинити
і призначити
відповідне
лікування.

Цефіксим
слід
призначати з
обережністю
пацієнтам, у
яких
спостерігалися
реакції гіперчутливості
до інших
препаратів.

Були
випадки тяжких
реакцій (включаючи
анафілактичний
шок) на
цефіксим.
Якщо розвинулася
алергічна
реакція на
цефіксим,
слід припинити
застосування
препарату і провести
необхідну
терапію.

При
лікуванні
цефалоспоринами
описані випадки
медикаментозної
гемолітичної
анемії,
включаючи
важкі
випадки з
летальним наслідками.
Також
повідомляли про
виникнення
гемолітичної
анемії після
повторного
застосування
цефалоспоринів
(у тому числі
цефіксиму).

Цефіксим
слід
застосовувати
з обережністю
пацієнтам зі
значним порушенням
функції
нирок (див. «Дозування
при нирковій
недостатності»).

Як
і при
застосуванні
інших
цефалоспоринів,
цефіксим
може
призвести до
гострої ниркової
недостатності,
включаючи
тубулоінтерстиціальний
нефрит у якості
основного
патологічного
стану. При
виникненні
гострої
ниркової
недостатності
застосування
цефіксиму
слід
припинити і призначити
відповідну
терапію
та/або вжити
відповідних
заходів.

Слід
проявляти
обережність
при
призначенні
препарату
при
наявності в
анамнезі
кровотеч, захворювань
шлунково-кишкового
тракту, особливо
таких як
виразковий
коліт,
регіональний
ентерит або
коліт на тлі
застосування,
а також при
порушенні
функції
печінки.

Безпека
застосування
цефіксиму у
недоношених
дітей або
новонароджених
не встановлена.

При
лікуванні
антибіотиками
широкого
спектра дії
можливе
порушення
нормальної
мікрофлори
кишечнику, що
може
призвести до
надмірно
швидкого росту
Clostridium difficile, який
продукує
токсин, що є
основною
причиною
антибіотико-асоційованої
діареї.
Псевдомембранозний
коліт пов’язаний
із
застосуванням
антибіотиків
широкого спектра дії
(в тому числі
макроліди,
напівсинтетичні
пеніциліни,
лінкозаміди
та
цефалоспорини).
Тому важливо
звернути
увагу на
встановлення
діагнозу у
пацієнтів, у
яких виникла
діарея під
час або після
застосування
антибіотика. Симптоми
псевдомембранозного
коліту
можуть
розвиватися
під час або
після
припинення
лікування
антибіотиками.

Лікування
псевдомембранозного
коліту повинно​
включати
сигмоїдоскопію,
відповідні
бактеріологічні
дослідження,
додавання​
рідин,
електролітів
і білків. Якщо
стан не
покращується
після
відміни препарату
або симптоми
стають
серйозними, слід
призначити
ванкоміцин
перорально. Ванкоміцин
‒ препарат
вибору при
лікуванні
псевдомембранозного
коліту, ​
асоційованого
з прийомом
антибіотиків
(спричиненого

C.
Difficile).
Інші причини
виникнення
коліту мають
бути
виключені.

У
випадку
застосування
цефіксиму
одночасно
з
аміноглікозидами,
поліміксином
В,
колістином,
петльовими
діуретиками (фуросемідом,
етакриновою
кислотою) у
великих
дозах
необхідно
ретельно
контролювати
функцію
нирок. Після
тривалого
застосування
цефіксиму
варто
перевіряти
стан функції
гемопоезу.

Під час
лікування
можлива
позитивна
пряма
реакція
Кумбса та
хибнопозитивний
аналіз сечі
на глюкозу.

Цефалоспорини
підвищують
токсичність
алкоголю,
тому при
лікуванні
цефіксимом
не рекомендується
вживати
алкогольні
напої.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

При
дослідженні
репродукції
на мишах
і щурах при введенні
тваринам доз,
що майже в 400 разів перевищують
дозу для
людини, не
було
виявлено
випадків впливу
на
фертильність
або порушень у
плода, зумовлених
застосуванням
цефіксиму. У
кролика в
дозах, що до 4
разів
перевищують дозу
для людини,
не було
жодних
доказів тератогенного
ефекту; була
виявлена
висока частота
абортів і
материнської
летальності, які є
очікуваним
наслідком
відомої чутливості
кроликів до
змін
популяції
мікрофлори
кишечнику, спричинених антибіотиками.

Даних
про
застосування
препарату у
період
вагітності
немає. Цефіксим
проникає
через
плаценту.

Не слід
застосовувати
препарат у
період вагітності
або
годування
груддю, крім
випадків
крайньої
необхідності
за призначенням
лікаря.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Не впливає. Пацієнтам,
у яких
на тлі
вживання
Сорцефа®
виникають
побічні
реакції з
боку ЦНС
(наприклад,
запаморочення),
слід
утриматися
від управління
автотранспортом
або роботи з іншими
механізмами на
період
вживання
препарату.

Спосіб
застосування
та дози.

Прийом їжі
не впливає на
всмоктування
цефіксиму.
Зазвичай
курс
лікування
становить

7 днів, у разі
необхідності
–
до 14 днів. При
лікуванні
неускладнених
циститів
курс
лікування
становить 3
дні.

Дорослі
і діти віком
від 12 років з
масою тіла
більше 50 кг:
рекомендована
доза
становить 400
мг (одна
таблетка) на
добу
одноразово
або 200 мг (половина
таблетки)
кожні 12 годин
залежно від
тяжкості
захворювання.

Пацієнти
літнього
віку:
призначати
препарат у
рекомендованій
для дорослих
дозі. Слід
контролювати
функцію
нирок і скоригувати
дозу при
тяжкій
нирковій
недостатності
(див.
«Дозування
при нирковій
недостатності»).

Дозування
при нирковій
недостатності:
цефіксим
можна
застосовувати
при порушенні
функції
нирок. Для
пацієнтів із
кліренсом
креатиніну 20
мл/хв або
вище
призначати звичайну
дозу і режим
дозування.
Для пацієнтів
із кліренсом
креатиніну
нижче 20 мл/хв не
рекомендується
перевищувати
дозу 200 мг (половина
таблетки) 1
раз на добу.
Це також стосується
пацієнтів, які
знаходяться
на постійному
амбулаторному
перитонеальному
діалізі або
гемодіалізі.

Діти.

Дітям віком
до 12 років
рекомендується
застосовувати
препарат в
іншій
лікарській
формі.

Передозування.

Випадків
передозування
препарату не
спостерігалося.
Побічні
реакції, відзначені
при
застосуванні
препарату в
дозах до 2 г у
здорових
учасників
дослідження,
не відрізнялися
від побічних
реакцій,
помічених у
пацієнтів, які
приймали
препарат у
рекомендованих
дозах.

Симптоми:
посилення
прояву
побічних
реакцій.

Лікування.
Промивання
шлунка, призначати
симптоматичну
та
підтримуючу
терапію. Специфічного
антидоту
немає. Гемодіаліз або
перитонеальний
діаліз лише
незначною
мірою
сприяють
виведенню
цефіксиму з
організму.

Побічні
реакції.

З боку
крові і
лімфатичної
системи:
еозинофілія,
гіпереозинофілія,
агранулоцитоз,
лейкопенія,
нейтропенія,
гранулоцитопенія,
гемолітична
анемія,
тромбоцитопенія,
тромбоцитоз,
гіпопротромбінемія,
тромбофлебіт,
подовження
тромбінового
та
протромбінового
часу
(кровотечі та
синці без
видимих
причин),
пурпура.

З
боку травної
системи: спазми
у шлунку, біль
у животі,
діарея*,
диспепсія,
нудота,
блювання,
метеоризм,
дисбактеріоз,
кандидоз
слизових
оболонок
рота,
стоматит,
глосит.

З
боку печінки
та
жовчовивідних
шляхів: жовтяниця, гепатит,
холестаз.

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання:
псевдомембранозний
коліт.

З боку
лабораторних
показників: підвищення
аспартатамінотрансферази (АСТ),
підвищення
аланінамінотрансферази (АЛТ),
підвищення
білірубіну в
крові,
підвищення
сечовини
крові,
підвищення
сироваткового
креатиніну.

З
боку обміну
речовин і
харчування:
анорексія
(втрата
апетиту).

З боку
нервової
системи: головний
біль,
запаморочення,
дисфорія, гіперактивність;
зафіксовано
випадки
конвульсій
при застосуванні
цефалоспоринів,
включаючи
цефіксим
(частота
невідома).

Бета-лактами,
включаючи
цефіксим,
збільшують у
пацієнтів
ризик
енцефалопатії
(що може
включати
конвульсії,
сплутаність,
порушення
свідомості,
рухові
розлади),
особливо у
випадках
передозування
та ниркової
недостатності
(частота
невідома).

З
боку органів
слуху: втрата
слуху.

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння: диспное.

З боку
нирок і
сечовивідних
шляхів:
гостра
ниркова
недостатність,
включаючи тубулоінтерстиціальний
нефрит у якості
основного
патологічного
стану,
гематурія.

З боку
імунної
системи та з
боку шкіри та
підшкірної
клітковини: анафілактична
реакція;
реакції,
подібні до
сироваткової
хвороби;
медикаментозний
висип з
еозинофілією
та
системними
проявами (DRESS); гарячка;
набряк
обличчя; реакції
гіперчутливості
у вигляді
висипання,
свербежу, медикаментозної
гарячки і
артралгії,
включаючи
рідкісні
випадки кропив’янки
або
ангіоневротичного
набряку. Ці
реакції
зазвичай
зникали
після
припинення терапії;
мультиформна
ексудативна
еритема (у т.ч.
синдром
Стівенса-Джонсона),
токсичний
епідермальний
некроліз
(синдром Лайєлла).

З боку
репродуктивної
системи і
молочних залоз: генітальний
свербіж,
вагініт, спричинений
Candida.

Загальні
розлади: слабкість,
втомлюваність,
підвищене
потовиділення,
запалення
слизових
оболонок.

* Діарея,
зазвичай пов’язана
із
застосуванням
препарату у
вищих дозах. Повідомляли про
випадки діареї,
від помірної
до важкої; в
такому
випадку
припинення
терапії є
виправданим. При
виникненні
тяжкої
діареї
застосування
цефіксиму
має бути
припинено.

Термін
придатності.

3 роки.

Не
застосовувати
після завершення
терміну
придатності,
вказаного на
упаковці.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С. Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.

Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, по 400
мг.

По 5
таблеток у
блістері, по 1 або
2 блістери у картонній
коробці.

По 7
таблеток у
блістері; по 1
блістеру в
картонній
коробці.

Категорія
відпуску.

За рецептом.

Виробник.

АЛКАЛОЇД АД
Скоп’є.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження його
діяльності.

Бульвар
Олександра
Македонського,
12, Скоп’є, 1000,
Республіка
Пiвнiчна
Македонія.