ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського
засобу

МЕТФОРМІН-БІОТОН

Склад:

діючі
речовини: метформіну
гідрохлорид;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
по 500 мг
містить 500 мг
метформіну
гідрохлориду,
що
відповідає 390
мг
метформіну;

1
таблетка,
вкрита плівковою
оболонкою,
по 850 мг
містить 850 мг
метформіну
гідрохлориду,
що
відповідає 663 мг
метформіну;

1
таблетка,
вкрита
плівковою
оболонкою,
по 1000 мг
містить 1000 мг
метформіну
гідрохлориду,
що
відповідає 780
мг
метформіну;

допоміжні
речовини: ядро: повідон,
магнію
стеарат, оболонка:
Opadry YS-IR-7006
(гіпромелоза
5сР (Е 464),
макрогол 400,
макрогол 6000).

Лікарська
форма. Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою.

Основні
фізико-хімічні
властивості:

Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
по 500 мг: круглої
форми, двоопуклі,
білого
кольору, з
гравіюванням  «A» на
одній
стороні та
«60» на іншій.

Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою, по
850 мг: круглої
форми,
двоопуклі,
білого
кольору, з
гравіюванням  «A» на
одній
стороні та
«61» на іншій.

Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою, по
1000 мг: овальної
форми,
двоопуклі,
білого
кольору,  з
гравіюванням  «A» на
одній
стороні та роздільною
рискою між «6»
і «2» на іншій. Таблетки
мають
нефункціональну
роздільну
риску, отже
не можуть
бути
розділені.

Фармакотерапевтична
група.

Пероральні
гіпоглікемічні
засоби, за
винятком
інсулінів. Бігуаніди.
Код АТХ А 10В А 02.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Метформіну
гідрохлорид
є
протидіабетичним
лікарським
засобом
групи
похідних бігуанідів,
які
знижують
концентрацію
глюкози натще
та після їжі.
Не стимулює
виділення
інсуліну,
тому не
викликає
гіпоглікемії.

Метформіну
гідрохлорид
має три
механізми
протидіабетичної
дії:

1.
Зменшує
вироблення
глюкози у
печінці шляхом
гальмування
глюконеогенезу
і
глікогенолізу.

2.
Підвищує у
м’язах
чутливість
до інсуліну,
посилюючи
захоплення і
потребу у
глюкозі
периферійних
тканин.

3.
Знижує
абсорбцію
глюкози у
кишковому
тракті.

Метформіну
гідрохлорид
стимулює
внутрішньоклітинний
синтез
глікогену; збільшує
транспортну
здатність
усіх видів транспортних
систем, які
переносять
глюкозу
через
клітинну
мембрану;
позитивно
впливає на
метаболізм
ліпідів. У
контрольованих
середньо- та
довгострокових
клінічних
дослідженнях
доведено, що
метформін
знижує вміст
загального
холестерину,
ліпопротеїнів
низької
щільності
та
тригліцеридів.

У
ході
досліджень
під час
застосування
метформіну
маса тіла
пацієнтів
залишалася стабільною
або помірно
знижувалася.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Максимальна
концентрація
(Тмакс)
метформіну
гідрохлориду
відзначається
через 2,5
години
після прийому
препарату. Абсолютна
біодоступність
таблеток
500 мг або 850 мг
становить
приблизно 50─60 % у здорових
добровольців.
Після
перорального
застосування
фракція, що
не
всмокталася
та
виводиться
з калом, становить    20─30 %.

Після
перорального
застосування
абсорбція метформіну
є
насичуваною
і неповною.

Передбачається,
що
фармакокінетика
абсорбції
метформіну
є
нелінійною

При
застосуванні
рекомендованих
доз метформіну
і режимів
дозування
стабільні
концентрації
у плазмі
крові
досягаються
протягом 24─48 годин і
становлять менше 1
мкг/мл. У
контрольованих
клінічних
дослідженнях
максимальна
концентрація
метформіну
у плазмі (Смакс)
не
перевищувала
5 мкг/мл
навіть при застосуванні
максимальних
доз.

Одночасний
прийом їжі
знижує і
незначно
гальмує
абсорбцію
метформіну. Після
перорального
застосування
дози 850 мг спостерігалося
зниження
максимальної
концентрації
у плазмі
крові на 40 %,
зменшення AUC –
на 25 % і
збільшення
на 35 хвилин
часу
досягнення
максимальної
концентрації
у плазмі крові.
Клінічна
значущість
цих результатів
невідома.

Розподіл. Зв’язування
з
білками
плазми
крові
незначне.
Метформін проникає
в
еритроцити. Максимальна
концентрація
у крові
нижча, ніж
максимальна
концентрація
у плазмі крові,
і
досягається
приблизно
через той
самий час.
Еритроцити,
швидше за
все, є вторинною
ланкою в
розподілі. Середній
об’єм
розподілу (Vd)
становить 63─276 л.

Метаболізм. Метформін
виводиться
з сечею у
незміненому
вигляді. Метаболітів
у людини не
виявлено.

Виведення. Нирковий  кліренс
метформіну ˃
400 мл/хв. Це
вказує на те,
що метформін
виводиться
завдяки
клубочковій
фільтрації
і канальцевій
секреції. Після
перорального
прийому
кінцевий
період
напіввиведення
становить
близько 6,5 години.

При
порушенні
функції
нирок
нирковий
кліренс
зменшується
пропорційно
кліренсу
креатиніну, тому
період
напіввиведення
збільшується,
що
призводить
до
збільшення
рівня метформіну
у плазмі
крові.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Цукровий
діабет 2-го
типу при
неефективності
дієтотерапії
та режиму
фізичних
навантажень,
особливо у хворих
з
надлишковою
масою тіла:

–
як
монотерапія
або
комбінована
терапія сумісно
з іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами, чи
сумісно з інсуліном
для
лікування
дорослих;

– як
монотерапія
або
комбінована
терапія з інсуліном
для лікування
дітей віком
від 10 років та
підлітків.

Для
зменшення
ускладнень
діабету у
дорослих
пацієнтів з
цукровим
діабетом 2-го
типу і
надлишковою
масою тіла
як препарат першої
лінії після
неефективної
дієтотерапії.

Протипоказання.

─Підвищена
чутливість
до
метформіну
або до
будь-якої з  допоміжних
речовин, що
входять до
складу
препарату;

─будь-який
тип
гострого
метаболічного
ацидозу
(наприклад,
лактоацидоз,
діабетичний
кетоацидоз);

─діабетична
прекома;

─ниркова
недостатність
тяжкого
ступеня (швидкість
клубочкової
фільтрації
(ШКФ) < 30 мл/хв;

─гострі
стани з
ризиком
розвитку
порушень функції
нирок, такі
як:

зневоднення
організму, тяжкі
інфекційні
захворювання,
шок;

─захворювання,
що можуть
призводити
до розвитку
гіпоксії
тканин
(особливо
гострі захворювання
або
загострення
хронічної
хвороби): декомпенсована
серцева
недостатність,
дихальна
недостатність,
нещодавно
перенесений
інфаркт
міокарда,
шок;

─печінкова
недостатність,
гостре
отруєння
алкоголем,
алкоголізм.

Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та інші
види взаємодій.

Комбінації,
що не
рекомендується
застосовувати.

Алкоголь. Алкогольна
інтоксикація
асоціюється
з підвищеним
ризиком
лактоацидозу,
особливо при
голодуванні,
недоїданні,
або печінковій
недостатності.
При
лікуванні препаратом
Метформін-Біотон
слід
уникати
прийому
алкоголю і
лікарських
засобів, що
містять
спирт.

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
речовини. Пацієнтам
застосування
метформіну
слід припинити
до
або під час
проведення
дослідження
та не поновлювати
раніше ніж через
48 годин після
дослідження,
лише
після
повторної
оцінки та
встановлення
стабільного
стану
функції  нирок
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози» та  «Особливості
застосування»).

Комбінації,
що слід
застосовувати
з обережністю.
Деякі
лікарські
засоби,
наприклад,
нестероїдні
протизапальні
препарати
(НПЗП), включаючи
селективні
інгібітори
циклооксигенази
(ЦОГ) II, інгібітори
ангіотензинперетворюючого
ферменту
(АПФ),
антагоністи
рецепторів
ангіотензину
II і
діуретики,
особливо
петльові
діуретики, можуть
негативно
вплинути на
функцію
нирок , що
може
збільшити
ризик виникнення
лактоацидозу.
На початку
лікування
вищезазначеними
лікарськими
засобами
або у разі їх застосування
в
комбінації
з
метформіном
необхідний
ретельний
контроль
функції
нирок.

Лікарські
засоби, що
чинять гіперглікемічну
дію
(глюкокортикостероїди
системної
та місцевої
дії,
симпатоміметики). Необхідно
частіше
контролювати
рівень глюкози
у крові,
особливо на
початку
лікування.
Під час і
після
припинення
такої сумісної
терапії
необхідно
коригувати
дозу Метформіну-Біотон.

Транспортери
органічних
катіонів  (ОСТ)

Метформін
є
субстратом
обох
транспортерів
ОСТ1 і ОСТ 2.

Супутнє
застосування
метформіну
з:

-інгібіторами
ОСТ1 (такими
як
верапаміл)
може
зменшити
ефективність
метформіну;

-індукторами
ОСТ1 (такими
як рифампіцин)
може
збільшити
шлунково-кишкове
всмоктування  та
ефективність
метформіну;

-інгібіторами
ОСТ2 (такими
як
циметидин,
долутегравір,
ранолазин,
триметоприм,
вандетаніб,
ізавуконазол)
може знизити
ниркове
виведення
метформіну
з наступним
збільшенням
концентрації
метформіну
в плазмі
крові;

-
інгібіторами
і ОСТ1 , і ОСТ2
(такими як
кризотиніб,
олапариб)
може
вплинути на
ефективність  та ниркове
виведення
метформіну.

Тому
рекомендується   виявляти
особливу   обережність
при
супутньому
застосуванні  цих

препаратів
з
метформіном,
особливо
щодо пацієнтів
з
порушенням
функції нирок,
оскільки
концентрація
метформіну
в плазмі
крові може
зрости. За
необхідності
слід зважити

можливість
коригування
дози
метформіну, оскільки
інгібітори/індуктори
ОСТ можуть  вплинути
на
ефективність
метформіну.

Особливості
застосування.

Лактоацидоз
є дуже
рідкісним,
але тяжким
метаболічним
ускладненням,
що
найчастіше
виникає   при
гострому
погіршенні   функції
нирок,
серцево-легеневому
захворюванні   або

сепсисі.
При
гострому
погіршенні
функції
нирок відбувається
кумуляція
метформіну,
що збільшує
ризик
розвитку
лактоацидозу.

У разі
зневоднення
(сильної
діареї або
блювання,
гарячки або
зменшення
споживання
рідини )
рекомендується
тимчасово
припинити
застосування
метформіну
і
звернутися
за медичною
допомогою.

Пацієнтам,
які
отримують
метформін,
слід з обережністю
розпочинати
лікування
засобами, що
можуть
гостро  погіршити
функцію  нирок
(наприклад,
гіпотензивними
препаратами,
сечогінними
засобами та
НПЗП). Інші фактори
ризику
виникнення
лактоацидозу
включають
надмірне
споживання
алкоголю,
печінкову
недостатність,
недостатньо
контрольований
цукровий
діабет, кетоз,
тривале
голодування,
і будь-які
стани,пов’язані
з гіпоксією,
а також
супутнє застосування
лікарських
засобів, що
можуть
призвести
до лактоацидозу(див.
розділи
«Протипоказання»
та «Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій »).

Пацієнти
та /або особи,
що
здійснюють
за ними
догляд ,  мають
бути
проінформовані   про
ризик
розвитку
лактоацидозу.
Характерними
ознаками
лактоацидозу
є
ацидотична
задишка,
біль у
животі, м’язові
судоми,
астенія та  гіпотермія,
у
подальшому  можливий
розвиток  коми.

У
разі появи
будь-якого
симптому лактоацидозу
пацієнт
повинен  припинити
застосування  метформіну
і негайно
звернутися
до лікаря.

Діагностичні
результати
лабораторних
досліджень   ─  зниження   рівня   рН   крові  ( ˂ 7,35 ),
підвищення
сироваткової  концентрації
лактату  у
плазмі
крові  ( ˃  5
моль/л ) і
підвищення  аніонного
інтервалу  та
підвищення
співвідношення
вмісту
лактат/піруват.

Функція
нирок. ШКФ
слід
оцінювати
до початку
лікування і регулярно
після його
завершення.  ( див.
розділ
«Спосіб
застосування  та  дози»
).
Застосування
метформіну
протипоказане  пацієнтам
з ШКФ
˂ 30 мл/хв і має
бути
тимчасово
припинене  за
наявності
захворювань
, що
змінюють
функцію
нирок(див.
розділ
«Протипоказання»).

Серцева
функція. Пацієнти
з серцевою
недостатністю
мають більш
високий
ризик
розвитку
гіпоксії    та    ниркової
недостатності.
Пацієнтам
зі   стабільною
хронічною
серцевою
недостатністю
метформін  можна  застосовувати
при  регулярному
моніторингу
серцевої та
ниркової функції.
Метформін
протипоказаний
пацієнтам
з гострою  та нестабільною
серцевою недостатністю.
(див. розділ
«Протипоказання»).

Йодовмісні
рентгеноконтрастні
засоби.     Внутрішньосудинне
введення
йодовмісних

контрастних
речовин
може
викликати
контраст-індуковану
нефропатію,
що
призводить
до накопичення
метформіну  і збільшення
ризику
розвитку
лактоацидозу.
Пацієнтам
застосування
метформіну
слід припинити  до або
під час
проведення
дослідження
та не
поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після
дослідження,  лише
після
повторної
оцінки та
встановлення
стабільного
стану функції  нирок
(див. розділи
«Спосіб застосування
та дози» та

«Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Хірургічні
втручання. Необхідно
припинити
застосування
метформіну під
час  хірургічного
втручання,
яке проводять
під
загальною, спінальною
або епідуральною
анестезією,
і не поновлювати
раніше ніж
через 48 годин
після проведення
операції
або
відновлення
перорального
харчування,
лише після
повторної
оцінки   та
встановлення
стабільного
стану  функції
нирок.

Діти.
До початку
лікування
метформіном
має бути
підтверджений
діагноз
цукрового
діабету   2-го
типу. За
результатами
однорічних
контрольованих
клінічних
досліджень
не виявлено
впливу
метформіну
на зріст і
статеве дозрівання
у дітей.
Однак немає
даних щодо
дії метформіну
на зріст і статеве
дозрівання
при більш
тривалому застосуванні
метформіну,
тому
рекомендоване
уважне
спостереження
за цими
параметрами
у дітей, які
лікуються
метформіном,
особливо у
період
статевого
дозрівання.

Діти
віком від 10 до
12 років.
За
результатами
контрольованих
клінічних
досліджень у
15 дітей віком
від 10 до 12
років
ефективність
і безпека
застосування
метформіну
не відрізнялися
від таких у
дітей
старшого
віку та
підлітків.
Препарат
слід
призначати
з особливою
обережністю
дітям віком
від 10 до 12
років.

Інші
застереження. Пацієнтам
необхідно
дотримуватися
дієти,
рівномірного
прийому
вуглеводів
протягом
доби.
Пацієнтам
із
надмірною
масою тіла
слід
продовжувати
дотримуватися
низькокалорійної
дієти.
Необхідно
регулярно контролювати
показники
вуглеводного
обміну
пацієнтів.

Монотерапія
метформіном
не
спричиняє
гіпоглікемії,
однак слід
бути
обережним
при одночасному
застосуванні
метформіну
з інсуліном
або іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами
(наприклад,
похідними
сульфонілсечовини
або
меглітинідами).

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Вагітність. Неконтрольований
діабет у
період
вагітності
(гестаційний
або
постійний)
збільшує ризик
розвитку
вроджених
аномалій і
перинатальної
летальності.
Є обмежені
дані застосування
метформіну
вагітним
жінкам, що не
вказують на
підвищений
ризик вроджених
аномалій.
Доклінічні
дослідження
не виявили
негативного
впливу на
вагітність,
розвиток
ембріона
або плода,
пологи та
післяпологовий
розвиток. У
разі планування
вагітності,
а також у
випадку
настання
вагітності
для
лікування
діабету
рекомендовано
застосовувати
не
метформін, а
інсулін для
підтримки
рівня
глюкози
крові максимально
наближеним
до
нормального,
задля зменшення
ризику
розвитку
вад плода.

Годування
груддю. Метформін
екскретується
у грудне
молоко, але у
новонароджених/немовлят,
які
знаходилися
на грудному
годуванні,
побічні
ефекти не
спостерігалися.
Однак,
оскільки недостатньо
даних щодо
безпеки
застосування
препарату,
годування
груддю не
рекомендується
протягом
терапії
метформіном.
Рішення
щодо припинення
годування
груддю
необхідно
приймати з
урахуванням
переваг
грудного
годування
та
потенційного
ризику
побічних ефектів
для дитини.

Фертильність. Метформін
не впливав
на
фертильність
тварин при
застосуванні
у дозах          600
мг/кг/на добу,
що майже у 3
рази
перевищували
максимальну
рекомендовану
добову дозу
для людини з
розрахунку
на площу
поверхні
тіла.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Монотерапія
метформіном
не впливає
на швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або роботі з
іншими
механізмами,
оскільки
препарат не
спричиняє
гіпоглікемії.
Однак слід
бути
обережним
при
застосуванні
метформіну
у
комбінації
з іншими
гіпоглікемічними
засобами
(похідні
сульфонілсечовини,
інсулін або меглітиніди) через
ризик
розвитку
гіпоглікемії.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі
пацієнти  з
нормальною
функцією
нирок (ШКФ ≥90 мл/хв ).

Монотерапія
або
комбінована
терапія сумісно
з іншими
пероральними
гіпоглікемічними
засобами.

Зазвичай
початкова доза
становить 500
мг або 850 мг (Метформін-Біотон,
таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
по 500 мг або 850 мг) 2–3
рази на добу
під час або
після
прийому їжі.

Через
10–15 днів дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до
результатів
вимірювань
рівня глюкози
у  сироватці
крові.

Повільне
збільшення  дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів  з боку
травного
тракту.

При
лікуванні
високими
дозами (2000–3000 мг
на добу)
можливе
заміщення
кожних 2 таблеток
препарату Метформін-Біотон,
500 мг, на 1
таблетку
препарату Метформін-Біотон,
1000 мг.

Максимальна

рекомендована
доза метформіну
гідрохлориду
становить
3000мг на добу, розподілена
на 3 прийоми.

У
випадку переходу
з
іншого перорального
протидіабетичного
засобу
необхідно
припинити
прийом
цього
засобу та  призначити
Метформін-Біотон
як
зазначено
вище.

Комбінована
терапія
сумісно з  з
інсуліном.

Для
досягнення
кращого
контролю концентрації
глюкози у
крові метформін
та
інсулін
можна
застосовувати
у вигляді
комбінованої
терапії. Початкова
доза
препарату Метформін-Біотон
зазвичай
становить 500
мг або 850 мг  (1
таблетка) 2–3
рази на добу, у
той час як
дозу  інсуліну
слід
підбирати
відповідно
до  результатів
вимірювання
рівня
глюкози у
крові.

У
пацієнтів
літнього
віку можливе
зниження
функції
нирок, тому
дозу метформіну
необхідно
підбирати
на основі
оцінки
функції
нирок, яку
необхідно
проводити
регулярно
(див. розділ
«Особливості
застосування»)

Ниркова
недостатність. ШКФ слід
оцінювати
до початку
лікування лікарськими
засобами, що
містять
метформін,
та після
початку
лікування
принаймні
щорічно.
Пацієнтам з
підвищеним
ризиком
подальшого
прогресування
ниркової
недостатності  та
пацієнтам
літнього
віку  слід
проводити
ретельний
моніторинг
функції
нирок
якомога
частіше  (кожні 3
– 6 місяців).

ШКФ

(мл/хв)

Загальна
максимальна
добова
доза(має
бути
розділена на
2-3 прийоми)

Додаткова
інформація

60-89

3000мг

У
разі
зниження
функції
нирок
рекомендується
розглянути
можливість
зменшення
дози.

45-59

2000мг

Перед
початком
застосування
метформіну слід
розглянути
фактори, що можуть
збільшити
ризик
розвитку
лактоацидозу(див.
розділ
«Особливості
застосування»)

Початкова
доза
становить
не більше
половини
максимальної
дози

30-44

1000мг

˂30

─

Застосування
метформіну
протипоказане.

Діти.

Монотерапія  або
комбінована
терапія
сумісно з
інсуліном.

Препарат
Метформін-Біотон
застосовують
дітям віком
від 10 років та
підліткам.
Зазвичай
початкова
доза
становить 500
мг або 850 мг препарату
Метформін-Біотон
1 раз на добу
під час або
після
прийому їжі.
Через 10–15 днів
дозу
необхідно
відкоригувати
відповідно
до результатів
вимірювань
рівня
глюкози у
сироватці крові.

Повільне
збільшення
дози сприяє
зниженню
побічних
ефектів з
боку
травного
тракту.

Максимальна
рекомендована
доза
становить 2000
мг на добу,
розподілена
на 2–3 прийоми.

Діти. Препарат
Метформін-Біотон
застосовується
для
лікування
дітей віком
від 10 років.

Передозування.

При
застосуванні
препарату у
дозі 85 г розвитку
гіпоглікемії
не
спостерігалося.
Однак у
цьому
випадку
спостерігався
розвиток лактоацидозу.
Значне
перевищення
дози
метформіну
або супутні
фактори
ризику
можуть
спричиняти
виникнення
лактоацидозу.
Лактоацидоз
є
невідкладним
станом, і
його слід
лікувати у
стаціонарі.
Найефективнішим
заходом для
виведення з
організму
лактату і
метформіну
є
гемодіаліз.

Побічні реакції.

На початку
лікування найбільш
поширеними
побічними
реакціями є
нудота,
блювота,
діарея, болі
в животі і втрата
апетиту. Ці
симптоми у
більшості
випадків
минають самі
по собі. Щоб
запобігти
виникненню
зазначених
побічних
явищ,
рекомендується
повільно
збільшувати
дозу та
застосовувати
добову дозу
препарату у 2–3
прийоми.

Нижче
наведено небажані
ефекти,
які можуть
виникати
при
лікуванні
метформіном.

Небажані
ефекти за
частотою
виникнення
класифікують
за такими
категоріями: дуже
часто      (> 1/10),
часто  (> 1/100 і < 1/10),
нечасто (> 1/1000 і
< 1/100), рідко (> 1/10000
і  < 1/1000),  дуже
рідко
(< 1/10000).

Побічні
реакції
зазначені у
порядку
зниження їх
клінічного
значення.

Порушення
обміну
речовин.

Дуже
рідко:
лактоацидоз
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

При
тривалому
застосуванні
препарату
може
знижуватися
всмоктування
вітаміну В12,
що
супроводжується
зниженням
його рівня у
сироватці
крові.
Рекомендується
враховувати
таку
можливу
причину
гіповітамінозу
В12, якщо у
пацієнта
наявна мегалобластна
анемія.

З боку
нервової
системи.

Часто:
порушення
смаку.

З боку
травної
системи.

Дуже
часто:
розлади з
боку
травної
системи, такі
як нудота,
блювання,
діарея, біль
у животі,
відсутність
апетиту.
Найчастіше
ці побічні
явища
виникають
на початку
лікування і
у більшості
випадків
спонтанно зникають.
Щоб
запобігти  виникненню
побічних
явищ з боку
травної
системи,
рекомендується
повільно
збільшувати
дозу
та
застосувати
добову
дозу препарату
у   2–3
прийоми під
час або
після
прийому їжі.

З боку
печінки та
жовчовивідних
шляхів.

Дуже
рідко:
порушення
показників
функції печінки
або
гепатити, що
повністю
зникають
після
відміни
метформіну.

З боку
шкіри та
підшкірних
тканин.

Дуже
рідко:
шкірні
реакції, що
включають
еритему,
свербіж,
кропив’янку.

Термін
придатності.

5 років.

Умови
зберігання.

Не
потребує
особливих
умов
зберігання. Зберігати
у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка.
Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
по 500 мг. По 10
таблеток у
блістері, по 3
або 6
блістерів у
пачці.

Таблетки,
вкриті плівковою
оболонкою,
по 850 мг. По 10
таблеток у
блістері, по 3
або 6
блістерів у
пачці.

Таблетки,
вкриті
плівковою
оболонкою,
по 1000 мг. По
10 таблеток у
блістері, по 3
або 6
блістерів у
пачці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.

БІОТОН С. А.

BIOTON S. A.

Місцезнаходження
виробника:

Вул.
Старочинська,
5, 02-516,
Варшава,
Польща.

5 Staroscinska St. 02-516 Warsaw, Poland.

Адреса
місця
провадження
діяльності:

Мачежиш, вул.
Познанська 12, 05-850, Ожарув
Мазовецкі, Польща.

Macierzysz, ul. Poznanska 12, 05-850, Ozarow  Mazowiecki, Poland.