ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ДЕКСОФЕН

(DEXOFEN)

Склад:

діюча
речовина:
декскетопрофен;

1
мл розчину
для ін’єкцій
містить
декскетопрофену
трометамолу
36,91 мг еквівалентно
декскетопрофену
25 мг (одна ампула
по 2 мл
містить
декскетопрофену
трометамолу
73,8 мг, що
еквівалентно
декскетопрофену
50 мг);

допоміжні
речовини: натрію
хлорид;
етанол 96 %;
натрію
гідроксид; вода
для ін’єкцій.

Лікарська
форма.
Розчин для
ін’єкцій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: прозорий і
безбарвний
розчин,
вільний від механічних
включень.

Фармакотерапевтична
група.
Нестероїдні
протизапальні
та протиревматичні
засоби.
Похідні
пропіонової
кислоти.
Декскетопрофен.
Код АТХ M01A E17.

Фармакологічні
властивості.

Фармакодинаміка.

Декскетопрофену
трометамол –
трометамінова
сіль
(S)-(+)-2-(3-бензоїлфеніл)
пропіонової
кислоти, що
чинить
аналгетичну,
протизапальну
та
жарознижувальну
дію і
належить до
класу
нестероїдних
протизапальних
засобів
(НПЗЗ).

Механізм
дії

Механізм
дії НПЗЗ
базується на
зменшенні синтезу
простагландинів
за рахунок
пригнічення
активності
циклооксигенази.
Зокрема
гальмується
перетворення
арахідонової
кислоти у
циклічні
ендопероксиди
PGG2 та PGH2, з
яких
утворюються
простагландини
PGE1, PGE2, PGF2, PGD2, а
також
простациклін
PGI2 та
тромбоксани
ТхА2 і ТхВ2.
Крім цього,
пригнічення
синтезу
простагландинів
може
впливати на
інші
медіатори запалення,
такі як
кініни, що
може також
опосередковано
впливати на
основну дію
препарату.

Фармакодинаміка

Була
виявлена
пригнічувальна
дія декскетопрофену
трометамолу
на
активність
циклооксигенази-1
та
циклооксигенази-2
у лабораторних
тварин та у
людей.

Клінічна
ефективність
та безпека

Клінічні
дослідження
при різних
видах болю
продемонстрували,
що
декскетопрофену
трометамол
чинить
виражену
аналгетичну дію.
Знеболювальна
дія
декскетопрофену
трометамолу
при
внутрішньом’язовому
та внутрішньовенному
введенні
пацієнтам із болем
середньої та
сильної
інтенсивності
була вивчена
при різних
видах болю
при хірургічних
втручаннях
(ортопедичні
та гінекологічні
операції,
операції на
черевній
порожнині), а
також при
болю в
опорно-руховому
апараті
(гострий біль
у попереку)
та ниркових
коліках. Під
час проведених
досліджень
аналгетичний
ефект
препарату
швидко
розпочинався
та досягав
максимуму
протягом 45
хвилин.

Тривалість
знеболювальної
дії після застосування
50 мг
декскетопрофену
трометамолу
зазвичай
становить 8
годин.
Клінічні дослідження
продемонстрували,
що застосування
препарату
дозволяє
значно
скоротити дозу
опіатів при
їх
одночасному
застосуванні
з метою
купірування
післяопераційного
болю. Якщо
пацієнтам,
яким
призначали з метою
купірування
післяопераційного
болю морфій
за допомогою
приладу для
знеболювання,
що
контролюється
пацієнтами,
призначали і
декскетопрофену
трометамол,
то їм було
потрібно
значно менше
морфію (на 30-45 %),
ніж
пацієнтам,
які
отримували
плацебо.

Фармакокінетика.

Всмоктування

Після
внутрішньом’язового
введення декскетопрофену
трометамолу
людині
максимальна
концентрація
(Сmax)
досягається
приблизно
через 20
хвилин (10-45
хвилин).
Доведено, що
при
одноразовому
внутрішньом’язовому
або
внутрішньовенному
введенні 25-50 мг
препарату
площа під
кривою
«концентрація–час»
(AUC)
пропорційна
до дози.

Розподіл

Аналогічно
до інших
лікарських
засобів із
високим
ступенем
зв’язування
з білками плазми
крові (99 %), об’єм
розподілу
декскетопрофену
становить у
середньому 0,25
л/кг. Період
напіврозподілу
становить
приблизно 0,35
години, а
період
напіввиведення
– 1–2,7 години.

Фармакокінетичні
дослідження
багаторазового
застосування
лікарського
засобу продемонстрували,
що Cmax і AUC після
останнього
внутрішньом’язового
або внутрішньовенного
введення не
відрізняються
від
показників
після
одноразового
застосування,
що свідчить
про
відсутність
кумуляції
лікарського
засобу.

Біотрансформація
та виведення

Метаболізм
декскетопрофену
в основному відбувається
шляхом
кон’югації з
глюкуроновою
кислотою та
наступним
виведенням нирками.
Після
введення
декскетопрофену
трометамолу
в сечі
виявляється
тільки оптичний
ізомер S-(+), що
свідчить про
відсутність
трансформації
препарату в
оптичний ізомер
R-(-) у людей.

Пацієнти
літнього
віку

Після
введення
одноразових
та багаторазових
доз ступінь
впливу
препарату на
здорових
добровольців
літнього
віку (віком
від 65 років),
які брали
участь у
дослідженні,
був значно
вищий (до 55 %),
ніж на
молодих
добровольців,
однак
статистично
значущої
різниці у
максимальній
концентрації
та часі її досягнення
не
спостерігалося.
Середній період
напіввиведення
збільшувався
(до 48 %), а визначений
сумарний
кліренс
скорочувався.

Доклінічні
дані з
безпеки

Стандартні
доклінічні
дослідження
– дослідження
фармакологічної
безпеки,
генотоксичності
та
імунофармакології
– не виявили
особливої
небезпеки
для людини.
Дослідження
хронічної
токсичності
на тваринах
дало змогу
виявити
максимальну
дозу лікарського
засобу, що не
викликає
побічних реакцій,
яка у 2 рази
вища
порівняно з
дозою, рекомендованою
для людини.
При введенні
більш
високих доз
лікарського
засобу мавпам
основною
побічною
реакцією
була кров у випорожненнях,
зниження
приросту
маси тіла, а
при введенні
найвищої
дози –
патології з
боку
шлунково-кишкового
тракту у
вигляді
ерозій. Ці
реакції проявлялися
при дозах,
при яких
експозиція
лікарського
засобу була у
14-18 раз
вище, ніж при
максимальній
дозі, рекомендованій
людині.
Досліджень
канцерогенного
впливу на
тваринах не
проводилося.

Як і
всі НПЗЗ,
декскетопрофен
здатен призвести
до загибелі
ембріона або
плода у тварин
за рахунок
безпосереднього
впливу на його
розвиток або
опосередковано
– за рахунок
пошкоджуючого
впливу на
шлунково-кишковий
тракт
організму
матері.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Симптоматичне
лікування
гострого
болю середньої
та високої
інтенсивності
у випадках,
коли
пероральне
застосування
препарату
недоцільне,
наприклад
при
післяопераційних
болях,
ниркових
коліках та
болю у попереку.

Протипоказання.

-
Підвищена
чутливість
до
декскетопрофену,
будь-якого
іншого НПЗЗ
або до
допоміжних речовин
препарату;

-
якщо
речовини
аналогічної
дії,
наприклад ацетилсаліцилова
кислота або
інші НПЗЗ, провокують
розвиток
нападів
бронхіальної
астми,
бронхоспазму,
гострого
риніту або спричиняють
розвиток
носових
поліпів, появу
кропив’янки
або
ангіоневротичного
набряку;

-
якщо під час
лікування
кетопрофеном
або фібратами
виникали
фотоалергічні
або фототоксичні
реакції;

-
при
шлунково-кишковій
кровотечі
або перфорації
в анамнезі,
пов’язаних
із попередньою
терапією
НПЗЗ;

-
пацієнтам
із пептичною
виразкою в
активній
фазі/шлунково-кишковою
кровотечею
або з
наявністю в
анамнезі
шлунково-кишкової
кровотечі,
виразок або
перфорацій;

-
пацієнтам
із хронічною
диспепсією;

-
при іншій
кровотечі в
активній
фазі або при
підвищеній
кровоточивості;

-
при хворобі
Крона або при
неспецифічному
виразковому
коліті;

-
при тяжкій
серцевій
недостатності;

-
при
порушенні
функції
нирок
середнього або
тяжкого
ступеня
(кліренс
креатиніну
≤59 мл/хв);

-
при тяжкому
порушенні
функції
печінки (10-15 балів за
шкалою
Чайлда-П’ю);

-
при
геморагічному
діатезі та
при інших порушеннях
згортання
крові;

-
при
вираженій
дегідратації
(внаслідок блювання,
діареї або
недостатнього
прийому рідини);

-
у ІІІ
триместрі
вагітності
та у період
годування
груддю.

Через
вміст у
лікарському
засобі
етанолу препарат
протипоказаний
для
нейроаксіального
(інтратекального
або
епідурального)
введення.

Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій.

Одночасне
застосування
таких
лікарських
засобів з
НПЗЗ не
рекомендується:

-
інші
НПЗЗ
(включаючи
селективні
інгібітори
циклооксигенази-2),
у тому числі
саліцилати у
високих
дозах (≥ 3 г на
добу):
при
одночасному
застосуванні
кількох НПЗЗ
внаслідок їх
взаємно
посилюючої
дії підвищується
ризик
виникнення
виразки у травному
тракті та
шлунково-кишкової
кровотечі.

-
Антикоагулянти: НПЗЗ
посилюють
дію
антикоагулянтів,
наприклад
варфарину,
внаслідок
високого
ступеня
зв’язування
декскетопрофену
з білками
плазми крові,
а також
пригнічення
функції
тромбоцитів
та
пошкодження
слизової оболонки
шлунка та
дванадцятипалої
кишки. Якщо
одночасне
застосування
необхідне, його
слід
проводити
під
ретельним
контролем
лікаря, який
спостерігатиме
за відповідними
лабораторними
показниками.

-
Гепарини:
підвищується
ризик
кровотеч
(через пригнічення
функції
тромбоцитів
та пошкодження
слизової
оболонки
шлунка і
дванадцятипалої
кишки); якщо
одночасне
застосування
необхідне,
його слід
проводити
під ретельним
контролем
лікаря, який
спостерігатиме
за
відповідними
лабораторними
показниками.

-
Кортикостероїдні
засоби:
підвищується
ризик
розвитку
виразки у травному
тракті або
шлунково-кишкової
кровотечі.

-
Літій
(були
повідомлення
для кількох
НПЗЗ):
НПЗЗ
підвищують
рівень літію
у крові, що може
призвести до
інтоксикації
(знижується виведення
літію
нирками),
тому на
початку застосування
декскетопрофену,
при корекції
дози або
відміні
препарату
необхідно проконтролювати
рівень літію
у крові.

-
Метотрексат
у високих
дозах (не
менше 15 мг на
тиждень): за рахунок
зменшення
ниркового
кліренсу метотрексату
на тлі
застосування
НПЗЗ у цілому
посилюється
його
негативний
вплив на
систему
крові.

-
Похідні
гідантоїну
та
сульфонаміди: можливе
посилення
токсичності
цих речовин.

Одночасне
застосування
таких
лікарських
засобів з
НПЗЗ вимагає
обережності:

-
Діуретичні
засоби,
інгібітори
ангіотензинперетворювального
ферменту
(АПФ), антибактеріальні
аміноглікозиди
та антагоністи
рецепторів
ангіотензину
ІІ:
декскетопрофен
знижує
ефективність
діуретичних
засобів та
інших
антигіпертензивних
засобів. У
деяких
пацієнтів із
порушеннями
функції
нирок
(наприклад,
при зневодненні
або в осіб
літнього
віку)
застосування
лікарських
засобів, що
пригнічують
циклооксигеназу,
одночасно з
інгібіторами
АПФ,
антагоністами
рецепторів
ангіотензину
ІІ або з
антибактеріальними
аміноглікозидами
може
погіршити
функцію
нирок, що зазвичай
є оборотним
процесом. При
застосуванні
декскетопрофену
разом із
будь-яким
діуретичним
засобом слід
переконатися
у
відсутності
зневоднення
у пацієнта, а
на початку
лікування
необхідно
контролювати
функцію
нирок.

-
Метотрексат
у низьких
дозах (менше 15
мг на тиждень):
за рахунок
зменшення
ниркового
кліренсу метотрексату
на тлі
застосування
НПЗЗ посилюється
його
негативний
вплив на
систему
крові. У
перші тижні
одночасного
застосування
необхідно
щотижня
проводити
аналіз крові.
Навіть при
незначному
порушенні функції
нирок, а
також у
пацієнтів
літнього
віку
лікування
слід
проводити
під суворим
наглядом
лікаря.

-
Пентоксифілін: існує ризик
кровотечі;
необхідно
посилити
контроль і
частіше
перевіряти
показник часу
кровотечі.

-
Зидовудин: існує ризик
збільшення
токсичного
впливу на
еритроцити
за рахунок
впливу на
ретикулоцити,
що після 1-го
тижня
застосування
НПЗЗ
призводить
до тяжкої
анемії;
протягом 1–2
тижнів після
початку
застосування
НПЗЗ слід
зробити
аналіз крові
та
перевірити
вміст
ретикулоцитів.

-
Препарати
сульфонілсечовини: НПЗЗ здатні
посилити
гіпоглікемічну
дію цих
лікарських
засобів за
рахунок
заміщення
препаратів
сульфонілсечовини
у сполуках з
білками
плазми крові.

Слід
врахувати
можливі
взаємодії
при застосуванні
таких
лікарських
засобів:

-
β-блокатори: НПЗЗ здатні
послабити їх
антигіпертензивну
дію за
рахунок
пригнічення
синтезу простагландинів.

-
Циклоспорин
та
такролімус: можливе
посилення
нефротоксичності
за рахунок
впливу НПЗЗ
на ниркові
простагландини;
при
комбінованій
терапії слід
контролювати
функцію
нирок.

-
Тромболітичні
засоби:
підвищується
ризик
кровотечі.

-
Антиагрегантні
засоби та
селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну:
підвищується
ризик
шлунково-кишкової
кровотечі.

-
Пробенецид: можливе
збільшення
концентрації
декскетопрофену
у плазмі
крові, що,
вірогідно,
зумовлено
пригніченням
ниркової
канальцевої
секреції та
кон’югації
препарату з
глюкуроновою
кислотою і
вимагає
корекції дози
декскетопрофену.

-
Серцеві
глікозиди: НПЗЗ здатні
збільшити
концентрацію
глікозидів у
плазмі крові.

-
Міфепристон: теоретично
існує ризик
зміни
ефективності
міфепристону
під впливом
інгібіторів простагландинсинтетази.
Обмежені
дані дають
змогу
припустити,
що сумісне
введення
НПЗЗ в один
день із
простагландином
не здійснює
небажаного
впливу на
ефективність
міфепристону
або простагландину
щодо
дозрівання
шийки матки
або її
скорочуваності,
а також не
знижує клінічну
ефективність
лікарських
засобів для медикаментозного
переривання
вагітності.

-
Антибіотики
хінолонового
ряду:
результати
досліджень
на тваринах
показали, що
при
застосуванні
похідних
хінолону у
високих
дозах у
комбінації з
НПЗЗ підвищується
ризик
розвитку
судом.

-
Тенофовір: при
сумісному
застосуванні
з НПЗЗ може
підвищуватися
концентрація
азоту
сечовини і
креатиніну в
плазмі крові,
тому для оцінки
можливого
впливу
сумісного
застосування
даних
лікарських
засобів
необхідно проводити
контроль
функції
нирок.

-
Деферасирокс:
при
сумісному
застосуванні
з НПЗЗ може
підвищуватися
ризик
токсичного
впливу на травний
тракт; при
застосуванні
даного лікарського
засобу
спільно з
деферасироксом
необхідний
ретельний
нагляд за
пацієнтом.

-
Пеметрексед:
при
сумісному
застосуванні
з НПЗЗ може
знижуватися
виведення
пеметрекседу,
тому при
застосуванні
НПЗЗ у
високих
дозах необхідно
бути
особливо
обережним.
Пацієнтам з
нирковою
недостатністю
легкого та
середнього
ступеня
тяжкості
(кліренс
креатиніну
від 45 до 79 мл/хв)
слід уникати
одночасного застосування
пеметрекседу
та НПЗЗ протягом
двох днів до
і двох днів
після
прийому пеметрекседу.

Особливості
застосування.

З
обережністю
слід
застосовувати
препарат
пацієнтам з
алергічними
станами в
анамнезі.
Уникати
застосування
препарату у
комбінації з
іншими НПЗЗ,
у тому числі
зі селективними
інгібіторами
циклооксигенази-2.
Побічні
реакції
можна
скоротити за
рахунок
застосування
найменшої
ефективної
дози
протягом
якомога
коротшого
часу, необхідного
для
покращення
стану.

Безпека
щодо
травного
тракту

Шлунково-кишкові
кровотечі,
утворення виразки
або її
перфорація, у
деяких
випадках з
летальним
наслідком,
спостерігалися
при
застосуванні
усіх НПЗЗ на
різних
етапах лікування
незалежно
від
наявності
симптомів-передвісників
або
наявності в
анамнезі
серйозної
патології з
боку
травного тракту.
При розвитку
шлунково-кишкової
кровотечі
застосування
препарату
слід припинити.
Ризик
виникнення
шлунково-кишкової
кровотечі,
утворення
виразки або
її перфорація
підвищується
зі
збільшенням
дози НПЗЗ у
пацієнтів з
виразкою в
анамнезі,
особливо
ускладненою
кровотечею
або
перфорацією,
а також у
пацієнтів літнього
віку.

Пацієнти
літнього
віку.
У пацієнтів
літнього
віку
підвищена
частота
побічних
реакцій НПЗЗ,
особливо
виникнення
шлунково-кишкової
кровотечі та
перфорації,
іноді з
летальним
наслідком.
Лікування
таких
пацієнтів
слід
розпочинати
з найменшої
можливої
дози. Перед
початком застосування
декскетопрофену
трометамолу
пацієнтами,
які мають в
анамнезі
езофагіт,
гастрит
та/або
виразкову
хворобу, слід
бути
впевненим, що
ці
захворювання
знаходяться
у фазі
ремісії. У
пацієнтів із
наявними симптомами
патології
травного
тракту та із
захворюваннями
травного
тракту в анамнезі
протягом
застосування
препарату
необхідно
контролювати
стан
травного тракту
щодо
виникнення
можливих
порушень,
особливо це
стосується
шлунково-кишкової
кровотечі.
НПЗЗ слід з
обережністю
призначати
пацієнтам із
захворюваннями
травного
тракту в
анамнезі
(виразковий
коліт, хвороба
Крона),
оскільки
існує ризик
їх загострення.
Застосування
НПЗЗ може
призводити
до рецидивів
неспецифічного
виразкового
коліту, а
також
хвороби
Крона у
пацієнтів,
які
знаходяться
у фазі
ремісії. Для
таких
пацієнтів та
пацієнтів,
які
застосовують
ацетилсаліцилову
кислоту у
малих дозах
або інші
лікарські засоби,
що
збільшують
ризик
виникнення
побічних
реакцій з
боку
травного
тракту, слід
розглянути
можливість
комбінованої
терапії з
препаратами-протекторами,
наприклад із
мізопростолом
або ІПП.

Пацієнти,
особливо
літнього
віку, які
мають в
анамнезі
побічні
реакції з
боку травного
тракту,
повинні
повідомити
лікарю про всі
незвичні
симптоми,
пов’язані з
травною системою,
зокрема про
шлунково-кишкові
кровотечі,
особливо на
початкових
етапах лікування.

Слід
з
обережністю
призначати
препарат пацієнтам,
які
одночасно
застосовують
лікарські
засоби, що
можуть
збільшити
ризик виникнення
виразки або
кровотечі:
пероральні
кортикостероїдні
засоби,
антикоагулянтні
засоби
(наприклад,
варфарин),
селективні
інгібітори
зворотного
захоплення
серотоніну
або
антиагрегантні
засоби, такі як
ацетилсаліцилова
кислота.

Порушення
функції
нирок

Пацієнтам
із
порушеннями
функції
нирок лікарський
засіб слід
призначати з
обережністю,
оскільки на
тлі
застосування
НПЗЗ можливе
порушення
функції
нирок,
затримка рідини
в організмі і
набряки.
Через підвищений
ризик
нефротоксичності
лікарський засіб
слід з
обережністю
призначати
при лікуванні
діуретиками,
а також тим
пацієнтам, у
яких
можливий
розвиток
гіповолемії.
Під час
лікування
організм
повинен
отримувати
достатню
кількість
рідини, щоб
уникнути
зневоднення,
яке може
призвести до
посилення
токсичної
дії на нирки.
Так само як і
всі НПЗЗ,
лікарський засіб
може
підвищувати
концентрацію
азоту
сечовини і
креатиніну в
плазмі крові.
Подібно до
інших
інгібіторів
синтезу
простагландинів,
його
застосування
може супроводжуватися
побічними
реакціями з
боку нирок,
що
призводить
до
гломерулонефриту,
інтерстиціального
нефриту,
папілярного
некрозу,
нефротичного
синдрому і
гострої ниркової
недостатності.
Найбільше
порушень
функції
нирок
виникає у
пацієнтів
літнього
віку.

Порушення
функції
печінки

Пацієнтам
із
порушеннями
функції
печінки
лікарський
засіб слід
призначати з
обережністю.
Аналогічно
іншим НПЗЗ,
препарат може
викликати
тимчасове і
незначне
підвищення
значень
деяких
печінкових
показників, а
також
виражене
підвищення
активності
АСТ і АЛТ. При
відповідному
підвищенні зазначених
показників
терапію слід
припинити.

Найбільше
порушень
функції
печінки виникає
у пацієнтів
літнього
віку.

Безпека
щодо
серцево-судинної
системи і мозкового
кровообігу

Пацієнтам
із
артеріальною
гіпертензією
та/або
серцевою
недостатністю
легкого та середнього
ступеня
тяжкості
необхідні контроль
і
консультативна
допомога.
Особливої
обережності
слід
дотримуватися
при
лікуванні
пацієнтів із
захворюваннями
серця в
анамнезі,
зокрема з
попередніми
епізодами
серцевої
недостатності
(на тлі
застосування
препарату
підвищується
ризик
розвитку
серцевої
недостатності),
оскільки при
лікуванні
НПЗЗ
спостерігалися
затримка
рідини в тканинах
і утворення
набряків.
Клінічні дослідження
та
епідеміологічні
дані дають
змогу
припустити,
що на тлі
застосування
деяких НПЗЗ
(особливо у
високих
дозах і протягом
тривалого
часу) може
трохи
підвищуватися
ризик
розвитку артеріальних
тромбозів
(наприклад,
інфаркту
міокарда або
інсульту).
Даних для
виключення
такої
небезпеки
при
застосуванні
декскетопрофену
недостатньо.
Отже, у разі
неконтрольованої
артеріальної
гіпертензії,
застійної
серцевої
недостатності,
ішемічної
хвороби
серця,
захворювань
периферичних
артерій і/або
судин
головного
мозку декскетопрофен
слід
призначати
тільки після
ретельної
оцінки стану
пацієнта. Настільки
ж ретельну
оцінку стану
слід проводити
перед
початком
тривалого
лікування пацієнтів
із факторами
ризику
розвитку
серцево-судинного
захворювання
(такими як
артеріальна
гіпертензія, гіперліпідемія,
цукровий
діабет,
паління).

Неселективні
НПЗЗ здатні
зменшувати
агрегацію
тромбоцитів
та
збільшувати
час кровотечі
за рахунок
пригнічення
синтезу простагландинів.
Одночасне
застосування
декскетопрофену
трометамолу
та низькомолекулярного
гепарину у
профілактичних
дозах у
післяопераційний
період
вивчалося у
клінічних
дослідженнях,
впливу на показники
коагуляції
не було
виявлено.
Однак пацієнтам,
які
застосовують
декскетопрофену
трометамол
одночасно з
препаратами, що
впливають на
гемостаз,
наприклад
варфарин,
інші
кумаринові
препарати або
гепарин,
необхідно
перебувати
під ретельним
наглядом
лікаря.
Найбільше
порушень функції
серцево-судинної
системи
виникає у
пацієнтів
літнього
віку.

У
пацієнтів,
які
отримували
декскетопрофен,
було
зафіксовано
випадки
синдрому Коуніса.

Синдром
Коуніса є
проявами
серцево-судинних
симптомів, що
виникають
внаслідок
алергічної
реакції або
реакції
гіперчутливості,
пов’язаної
зі спазмом
коронарних
артерій і
потенційно
може
призвести до
інфаркту
міокарда.

Шкірні
реакції

Були
повідомлення
про дуже
рідкісні
випадки
розвитку
серйозних
шкірних
реакцій (деякі
з летальним
наслідком) на
тлі застосування
НПЗЗ, у тому
числі
ексфоліативний
дерматит,
синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз.
Вірогідно, найбільший
ризик їх
виникнення
спостерігається
у пацієнтів
на початку
лікування, у
більшості
пацієнтів
вони
виникали
протягом 1-го
місяця
терапії. При
появі
шкірних висипань,
ознак
ураження
слизових
оболонок або
інших
симптомів
гіперчутливості
препарат
слід відмінити.

Інша
інформація

Особливо
обережними
необхідно
бути у разі
призначення
лікарського
засобу
пацієнтам:

-
зі спадковим
порушенням
метаболізму
порфірину
(наприклад,
при гострій
переміжній
порфірії);

-
з дегідратацією;

-
безпосередньо
після
великих
хірургічних
втручань.

Якщо
лікар вважає,
що необхідне
тривале застосування
декскетопрофену,
слід регулярно
контролювати
функцію
печінки та
нирок.

У
дуже
рідкісних
випадках
спостерігалися
тяжкі гострі
реакції
гіперчутливості
(наприклад,
анафілактичний
шок). При
перших ознаках
розвитку
тяжких
реакцій
гіперчутливості
після
прийому
препарату
лікування
слід
припинити.
Залежно від
симптомів, будь-яке
необхідне в
таких
випадках
лікування
повинно
проводитися
під наглядом
лікаря.

Пацієнти,
які
страждають
на астму в
поєднанні з
хронічним
ринітом,
хронічним
синуситом
і/або
поліпами
носа, схильні
до вищого ризику
алергії на
ацетилсаліцилову
кислоту
та/або НПЗЗ,
ніж інші
пацієнти.
Застосування
даного
препарату
може
викликати
напади астми
або
бронхоспазм,
особливо у
пацієнтів з
алергією на
ацетилсаліцилову
кислоту або
НПЗЗ.

Можливий
розвиток
тяжких
інфекційних
ускладнень з
боку шкіри і
м’яких
тканин на тлі
вітряної
віспи.
Дотепер
даних, що
дають змогу
виключити
роль НПЗЗ в
посиленні
цього інфекційного
процесу,
отримано не
було. Тому
при вітряній
віспі не
рекомендується
застосовувати
лікарський
засіб.

Препарат
слід з
обережністю
вводити пацієнтам
із
порушенням
кровотворення,
системним
червоним
вовчаком та
змішаними
захворюваннями
сполучної
тканини.

Як і
інші НПЗЗ,
декскетопрофену
трометамол
здатний
маскувати
симптоми
інфекційних
захворювань
під час його
застосування.
У поодиноких
випадках під
час
застосування
НПЗЗ були
повідомлення
про
активізацію інфекційних
процесів, що
локалізуються
у м’яких
тканинах.
Таким чином,
якщо під час
застосування
препарату
з’являються
або посилюються
симптоми
бактеріальної
інфекції,
пацієнтам
рекомендується
негайно звернутися
до лікаря.

1
ампула
препарату містить
200 мг етанолу,
що дорівнює 5
мл пива або 2,08
мл вина на
дозу.
Препарат
може
негативно впливати
на осіб, які
страждають
на алкоголізм.
Вміст
етанолу слід
враховувати
при застосуванні
лікарського
засобу
вагітним та
жінкам, які
годують
груддю, дітям
та пацієнтам
із групи
ризику,
наприклад
при захворюваннях
печінки, а
також
пацієнтам з
епілепсією.
Лікарський
засіб
містить
менше ніж 1
ммоль натрію
(23 мг) на дозу,
тому
практично
вільний від
натрію.

Застосування
у період
вагітності
або годування
груддю.

Дексофен протипоказаний
у ІІІ
триместрі
вагітності
та у період
годування
груддю.

Вагітність.

Пригнічення
синтезу
простагландинів
може
негативно
вплинути на
вагітність
та/або
розвиток
плода.
Відповідно
до результатів
епідеміологічних
досліджень
застосування
препаратів,
що
пригнічують
синтез простагландинів,
на ранніх
термінах
вагітності
збільшує
ризик
викидня,
виникнення у
плода вад
серця та
незрощення
передньої черевної
стінки. Так
абсолютний
ризик розвитку
аномалій
серцево-судинної
системи збільшувався
з < 1 % до
приблизно 1,5 %.  Вважається,
що небезпека
виникнення
таких явищ
підвищується
зі збільшенням
дози
препарату та
тривалості
терапії.
Застосування
інгібіторів
синтезу простагландинів
у тварин
викликало
збільшення
пре- та
постімплантаційних
втрат і підвищення
ембріофетальної
смертності. Крім
того, у
тварин, яким
застосовували
інгібітори
синтезу
простагландинів
у період органогенезу,
підвищувалась
частота виникнення
вад розвитку
плода, у тому
числі аномалій
серцево-судинної
системи.
Однак дослідження
декскетопрофену
на тваринах
не виявили
токсичного
впливу на
репродуктивні
органи. Починаючи
з 20-го тижня
вагітності
застосування
лікарського
засобу може
спричинити
олігогідрамніон
внаслідок
дисфункції
нирок плода.
Це може
статися
невдовзі
після
початку
лікування і
зазвичай є
оборотним
після
припинення
лікування. Призначення
декскетопрофену
у І та ІІ триместрах
вагітності
можливе
тільки у разі
крайньої
необхідності.
При
призначенні
декскетопрофену
жінкам, які
планують
вагітність,
або у І та ІІ
триместрах
вагітності слід
застосовувати
найменшу
можливу ефективну
дозу
протягом
якомога
коротшого терміну
лікування.
Допологовий
моніторинг
олігогідрамніону
слід
розглянути
після впливу
декскетопрофену
протягом
декількох
днів, починаючи
з 20-го тижня
вагітності.
Застосування
декскетопрофену
слід припинити,
якщо
виявлено
олігогідрамніон.

Під
час ІІІ
триместру
усі
інгібітори
синтезу
простагландинів
спричиняють:

Ризики
для плода:

серцево-легенева токсичність,
наприклад
передчасне
закриття
артеріальної
протоки та
гіпертензія
у системі
легеневої
артерії;

порушення
функції
нирок (див.
вище).

Ризики
для жінки
наприкінці
вагітності та
для
новонародженого:

збільшення
часу
кровотечі
за рахунок
пригнічення
агрегації
тромбоцитів,
навіть при
застосуванні
препарату у
низьких
дозах;

пригнічення
скоротливої
активності
матки, що
призводить
до
подовження
часу та затримки
родової
діяльності.

Грудне
вигодовування.

Даних
про
проникнення
декскетопрофену
у грудне
молоко немає.
Дексофен протипоказаний
під час
годування
груддю.

Фертильність.

Як
і всі інші
НПЗЗ,
декскетопрофену
трометамол
може
знижувати
жіночу
фертильність,
тому його не
рекомендується
застосовувати
жінкам, які
планують
вагітність.
Жінкам, які
мають
проблеми із
зачаттям або
проходять
обстеження
щодо
безпліддя,
слід розглянути
можливість
відміни
препарату.

Якщо
декскетопрофен
застосовується
жінкою, яка
намагається
завагітніти,
або протягом
першого та
другого
триместру
вагітності,
слід
застосовувати мінімальну
ефективну
дозу
протягом
якомога
коротшого проміжку
часу.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами.

На
тлі
застосування
препарату
можливе виникнення
запаморочення,
порушення
зору або
сонливості. У
таких
випадках
можливе погіршення
здатності до
швидкого
реагування,
орієнтування
в дорожній
ситуації та
керування
автотранспортом
або іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози.

Дорослі.
Рекомендована
доза
становить 50
мг з інтервалом
8–12 годин. При
необхідності
повторну дозу
вводити
через 6 годин.
Максимальна
добова доза
не має
перевищувати
150 мг. Препарат
призначений
для
короткочасного
застосування,
тому його
слід
застосовувати
тільки у
період
гострого
болю (не
довше 2-х діб).
Пацієнтів
потрібно
переводити
на
пероральне застосування
аналгетиків,
якщо це
можливо.
Побічні
реакції
можна
скоротити за
рахунок
застосування
найменшої
ефективної дози
протягом
якомога
коротшого
часу, необхідного
для
покращення
стану. При
післяопераційних
болях
середнього
або сильного
ступеня
тяжкості
препарат
можна застосовувати
за
показаннями
у тих же
самих рекомендованих
дозах у
комбінації з
опіоїдними
аналгетиками.

Пацієнти
літнього
віку.
Коригування
дози
зазвичай не
потрібне. Однак
через
фізіологічне
зниження
функції нирок
рекомендується
нижча доза
препарату, а
саме –
максимальна
добова доза
становить 50
мг при
легкому
порушенні
функції нирок.

Порушення
з боку
печінки. Для
пацієнтів із
патологією
печінки з легким
або середнім
ступенем
тяжкості (5–9
балів за шкалою
Чайлда-П’ю) слід
зменшити
максимальну
добову дозу
до 50 мг та
ретельно
контролювати
функцію печінки.
При тяжких
захворюваннях
печінки препарат
протипоказаний
(10–15 балів за шкалою
Чайлда-П’ю).

Порушення
з боку нирок. Для
пацієнтів із
порушеннями
функції нирок
легкого
ступеня
(кліренс
креатиніну
60–89 мл/хв)
максимальну
добову дозу
слід зменшити
до 50 мг. При
порушенні
функції
нирок
середнього
або тяжкого
ступеня
(кліренс
креатиніну < 59
мл/хв)
препарат
протипоказаний.

Діти
та підлітки.
Препарат не
слід
застосовувати
дітям та підліткам
через
відсутність
даних щодо його
ефективності
та безпеки.

Спосіб
застосування

Внутрішньом’язове
введення

Розчин
для ін’єкцій
слід
повільно
вводити
глибоко у
м’язи.

Внутрішньовенна
інфузія

Для
проведення
внутрішньовенної
інфузії
вміст ампули
2 мл розвести
у 30-100 мл 0,9 %
розчину натрію
хлориду,
розчині
глюкози або
розчині
Рінгера-лактату.
Розчин для
інфузій слід готувати
в асептичних
умовах, не
допускаючи
впливу
природного
денного
світла. Приготований
розчин має
бути
прозорим.
Інфузію
необхідно
проводити
протягом 10–30
хвилин. Не
допускати
впливу
природного
денного світла
на
приготований
розчин.

Препарат,
розведений у
100 мл 0,9 % розчину
натрію
хлориду або у
розчині
глюкози,
можна змішувати
з допаміном,
гепарином,
гідроксизином,
лідокаїном,
морфіном,
петидином та
теофіліном.

Препарат
не можна
змішувати у
розчині для інфузій
з
прометазином
та
пентазоцином.

Внутрішньовенна
ін’єкція
(болюсне
введення)

При
необхідності
вміст однієї
ампули (2 мл розчину
для ін’єкцій)
необхідно
вводити внутрішньовенно
протягом не
менше 15
секунд.

Препарат
можна
змішувати у
малих
об’ємах (наприклад,
у шприці) з
розчинами
для ін’єкцій
гепарину,
лідокаїну,
морфіну та
теофіліну.

Препарат
не можна
змішувати у
малих об’ємах
(наприклад, у
шприці) з
розчинами
допаміну,
прометазину,
пентазоцину,
петидину та
гідрокортизону,
тому що
утворюється
білий осад.

Препарат
можна
змішувати
тільки з
лікарськими
засобами, що
вказані вище.

При
внутрішньом’язовому
або
внутрішньовенному
болюсному
застосуванні
препарат
слід негайно
ввести після
того, як він
був набраний
з ампули.

При
зберіганні
розведених
розчинів
препарату у
поліетиленових
пакетах або у
прилаштованих
для введення
виробах з
етилвінілацетату,
пропіонату
целюлози,
поліетилену
низької
щільності та
полівінілхлориду
змін вмісту
діючої
речовини
внаслідок сорбції
не
спостерігалося.

Препарат
призначений
для
одноразового
застосування,
тому залишки
готового
розчину слід
утилізувати.
Перед
введенням
препарату
необхідно
впевнитися,
що розчин прозорий
та
безбарвний.
Розчин, що
містить тверді
частки,
застосовувати
не можна.

Діти.

Препарат
не слід
застосовувати
дітям та підліткам
через
відсутність
даних щодо його
ефективності
та безпеки
застосування.

Передозування.

Симптоматика
передозування
невідома. Аналогічні
лікарські
засоби
спричиняють
порушення з
боку
травного
тракту
(блювання, анорексія,
біль у
животі) та
нервової
системи
(сонливість,
запаморочення,
дезорієнтація,
головний
біль). При
випадковому
передозуванні
слід негайно
розпочати
симптоматичне
лікування
відповідно
до стану пацієнта.
Декскетопрофену
трометамол
видаляється
з організму
за допомогою
діалізу.

Побічні
реакції.

У
нижченаведеній
таблиці
зазначені
розподілені
за органами
та системами
органів і
частотою
виникнення
побічні дії,
зв’язок яких
із
декскетопрофену
трометамолом,
за даними
клінічних
досліджень,
визнаний як
мінімум
можливим, а
також
побічні
реакції,
повідомлення
про які були
отримані
після
виведення
препарату на
ринок.

Органи
і системи
органів

Часто

(від
1/100 до 1/10)

Нечасто

(від
1/1000 до 1/100)

Рідко

(від 1/10000
до 1/1000)

Дуже
рідко

(менше
1/10000)

Невідомо

(неможливо
оцінити за
наявними
даними)

З боку
крові/лімфатичної
системи

-

Анемія

-

Нейтропенія,
тромбоци-

топенія

З боку
імунної
системи

-

-

Набряк
гортані

Анафілактичні
реакції, у
тому числі
анафілактичний
шок

Порушення
харчування
та обміну
речовин

-

-

Гіперглікемія,
гіпоглікемія,
гіпертриглі-церидемія,
анорексія,
відсутність
апетиту

Психічні
порушення

-

Безсоння,
занепокоєність

-

-

З боку
нервової
системи

-

Головний
біль,
запаморочення,
сонливість

Парестезії,
непритомність

-

З боку
органів
зору

-

Нечіткість
зору

-

-

З боку
органів
слуху

-

Вертиго

Дзвін
у вухах

-

З боку
серця

-

Пальпітація

Екстрасистолія,
тахікардія

-

Синдром
Коуніса

З боку
судинної
системи

-

Артеріальна
гіпотензія,
припливи

Артеріальна
гіпертензія,
тромбофлебіт
поверхневих
вен

-

З боку
дихальної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння

-

-

Брадипное

Бронхоспазм,
задишка

З боку
травного
тракту

Нудота,
блювання

Біль у
животі,
диспепсія,
діарея,
запор, блювання
з домішками
крові,
сухість у
роті

Виразкова
хвороба,
кровотеча
або перфорація

Панкреатит

З боку
гепатобіліарної
системи

-

-

Гепатоцелю-лярна
патологія

-

З боку
шкіри та
підшкірної
клітковини

-

Дерматит,
свербіж,
висипання,
підвищене
потовиділення

Кропив’янка,
вугри

Синдром
Стівенса-Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз
(синдром
Лайєлла), ангіоневро-

тичний
набряк,
набряк
обличчя,
фотосенси-білізація

Фіксований
медикаментозний
висип

З боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини

-

-

Ригідність
м’язів,
скутість у
суглобах, м’язові
судоми, біль
у спині

-

З боку
нирок та
сечовивідних
шляхів

-

-

Гостра
ниркова
недостатність,
поліурія, нирковий
біль,
кетонурія,
протеїнурія

Нефрит,
нефротичний
синдром

З боку
репродуктивної
системи

-

-

Менструальні
порушення,
порушення
функції
передміхурової
залози

-

Загальні
та місцеві
порушення

Біль у
місці
ін’єкції,
реакції у
місці ін’єкції,
у тому числі
запалення,
гематома,
кровотеча

Пропасниця,
підвищена
втомлюваність,
біль, озноб,
астенія,
нездужання

Тремтіння,
периферичні
набряки

_

Дослідження

-

-

Відхилення
у
печінкових
пробах

-

Порушення
з боку
травного
тракту
спостерігалися
найчастіше.

Можливий
розвиток
виразкової
хвороби, перфорації
або
шлунково-кишкової
кровотечі,
іноді з
летальним
наслідком,
особливо у пацієнтів
літнього
віку. За
наявними
даними, на
тлі
застосування
препарату
може виникати
нудота,
блювання,
діарея,
метеоризм, запор,
диспептичні
явища, біль у
животі, мелена,
блювання з
домішками
крові,
виразковий стоматит,
загострення
коліту та
хвороба Крона.
Рідше
спостерігається
гастрит.
Також відзначалися
набряки,
артеріальна
гіпертензія
та серцева
недостатність,
що можуть
бути спричинені
застосуванням
НПЗЗ. Як і у
випадку застосування
інших НПЗЗ,
можливі такі
побічні
реакції:
асептичний
менінгіт, що
загалом
виникає у
пацієнтів зі
системним
червоним
вовчаком або
хворих на
змішані
захворювання
сполучної
тканини, та
реакції з
боку крові
(пурпура,
апластична
та
гемолітична анемія,
рідко –
агранулоцитоз
та гіпоплазія
кісткового
мозку).
Можливі
бульозні реакції,
у тому числі
синдром
Стівенса-Джонсона
та токсичний
епідермальний
некроліз (дуже
рідко).

Відповідно
до
результатів
клінічних
досліджень
та
епідеміологічних
даних, застосування
деяких НПЗЗ,
особливо у
високих дозах
та протягом
тривалого
часу, може
супроводжуватися
деяким
збільшенням
ризику розвитку
патології,
спричиненої
тромбозом
артерій,
наприклад
інфаркту
міокарда та інсульту.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення про
побічні реакції після реєстрації
лікарського
засобу має важливе
значення.

Це дає
змогу проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик при застосуванні
цього

лікарського засобу. Медичним та фармацевтичним працівникам,
а також пацієнтам або їх

законним представникам слід повідомляти про усі випадки підозрюваних побічних реакцій та відсутності ефективності лікарського засобу через Автоматизовану інформаційну систему
з фармаконагляду за посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 2
роки.

Умови
зберігання.

Зберігати
при
температурі
не більше 25 °С.
Захищати від
нагрівання
та світла.
Після розведення
розчин
зберігати
протягом 24
годин при
температурі
від 2 до 8 °С.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Несумісність.

Препарат
не можна
змішувати у
малих об’ємах
(наприклад, у
шприці) з
розчинами
допаміну,
прометазину,
пентазоцину,
петидину та
гідрокортизону,
тому що
утворюється
білий осад.

Розведені
розчини для
інфузій,
отримані як
зазначено в
розділі
«Внутрішньовенні
інфузії», не
можна
змішувати з
прометазином
або
пентазоцином.

Упаковка. По 2
мл в ампулі;
по 5 ампул у
пластиковій
контурній
упаковці, у
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник.
Стерил-Джен
Лайф
Сайєнсиз (П)
Лтд.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

№
45, Мангалам
Мейн Роуд,
Вілліанур
Комм’юн, Пудучеррі,
605110, Індія.