ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

ТАКСЕЛДО

(TAXELDO)

Склад:

діюча
речовина:
доцетаксел;

1 мл
концентрату
містить доцетакселу
тригідрату у
перерахуванні
на
доцетаксел
безводний 20 мг;

допоміжні
речовини:
полісорбат 80,
етанол
безводний.

Лікарська
форма. Концентрат
для розчину
для інфузій.

Основні
фізико-хімічні
властивості: розчин
від
блідо-жовтого
до
коричнювато-жовтого
кольору.

Фармакотерапевтична
група.
Антинеопластичні
засоби. Код
АТХ L01C D02.

Фармакологічні
властивості

Фармакодинаміка

Доцетаксел
є
антинеопластичним
препаратом,
механізм дії
якого
базується на
сприянні об’єднанню
тубуліну у
стабільні
мікротрубочки
та
інгібуванні
їхнього
розпаду, що
веде до
значного
зниження
рівня вільного
тубуліну.
Зв’язування
доцетакселу
з мікротрубочками
не змінює
кількість
протофіламентів.

Дослідження
in vitro
продемонстрували,
що
доцетаксел
порушує мікротубулярну
мережу, яка
відіграє
важливу роль
у реалізації
життєвих
функцій
клітини як
під час
мітозу, так і
в інтерфазі.

Клоногенний
аналіз in
vitro показав
цитотоксичність
доцетакселу
щодо різних
ліній
пухлинних
клітин мишей
і людини, а
також до
клітин щойно
видалених пухлин
людини.
Доцетаксел
досягає
значних концентрацій
у
міжклітинній
рідині і забезпечує
високу
тривалість
життя клітин. Крім того,
доцетаксел
виявляє
активність щодо
деяких
клітинних
ліній, у яких
відбувається
надекспресія
р-глікопротеїну,
що кодується
геном
медикаментозної
полірезистентності.
У дослідженнях
in vivo
виявилося, що
дія
доцетакселу
не залежить від
режиму
застосування
та
проявляється
в
експериментах
широким
спектром
протипухлинної
активності
щодо
поширених
пухлин: як
експериментальних
пухлин мишей,
так і
прищеплених
людських
пухлин.

Фармакокінетика

Абсорбція.
Фармакокінетику
доцетакселу
вивчали в дослідженнях
I фази у
пацієнтів,
хворих на рак,
після
призначення
20–115 мг/м2
препарату.
Фармакокінетичний
профіль доцетакселу
не залежить
від дози і відповідає
трикамерній
фармакокінетичній
моделі з
періодами
напіввиведення
для α-, β- та
γ-фаз
(кінцева) 4 хв, 36
хв та між 11,1 та 17,5
години відповідно
при відборі
зразків
протягом періоду
до 24 годин.
Додаткове
дослідження,
що оцінювало
фармакокінетику
доцетакселу
у подібних
дозах (75–100 мг/м2)
у пацієнтів,
але протягом
більш
тривалого інтервалу
часу (понад 22
дні), виявило
довший середній
кінцевий
період
напіввиведення
– від 91 до 120
годин. Така
тривалість
цього показника
в останній
фазі
частково
зумовлена
відносно
повільним
відтоком з
периферійної
камери.

Розподіл. Після
застосування
дози 100 мг/м2,
яку вводили
інфузійно
протягом 1
години, середня
пікова
концентрація
препарату у плазмі
крові — 3,7
мкг/мл — була
отримана з
відповідною
AUC 4,6 мкг/мл/год.
Середні
показники
загального
кліренсу та
рівноважного
об’єму
розподілу
препарату
становили
відповідно 21
л/м2/год та 113 л. Міжіндивідуальні
відмінності
загального
кліренсу
досягали
приблизно 50 %.
Доцетаксел  зв’язується  з
білками
плазми більш
ніж на 95 %.

Виведення. За
участю трьох
хворих на рак
було проведено
дослідження
із
застосуванням
радіоізотопу
14С-доцетакселу.
Після
окисного
метаболізму
трет-бутилової
ефірної
групи під
дією цитохрому
Р450
доцетаксел
виводився як
із сечею, так
і з калом
протягом 7
днів;
екскреція із
сечею
становила 6 %,
із калом — 75 %
кількості
введеного
радіоізотопу.
Близько 80 %
ізотопу, що
містився у
калі,
виводилося
протягом
перших 48
годин у
вигляді
одного основного
неактивного
метаболіту,
трьох другорядних
неактивних
метаболітів
та дуже малої
кількості
препарату у
незміненому
вигляді.

Особливі
групи
пацієнтів

Вік та
стать. Популяційний
аналіз
фармакокінетики
доцетакселу
проводився
за участю 577
пацієнтів.
Фармакокінетичні
показники, що
оцінювалися
за допомогою
цієї моделі,
були дуже
подібні до
тих, які були
отримані під
час
досліджень I
фази. На
фармакокінетику
препарату не
впливали ані
вік, ані стать
пацієнтів.

Порушення
функції
печінки. У
невеликої
кількості
пацієнтів (n = 23),
у яких за
даними
біохімічного
аналізу крові
були легкі та
помірні
порушення
функції
печінки
(рівні аланінамінотрансферази
(АЛТ), аспартатамінотрансферази
(АСТ) в ≥ 1,5 раза
вищі за
верхню межу
норми (ВМН)
разом зі
зростанням
рівня лужної
фосфатази ≥ 2,5
раза вище
ВМН),
загальний
кліренс
препарату
знижувався в
середньому
на 27 % (див.
розділ «Спосіб
застосування
та дози»).

Затримка
рідини в
організмі.
Кліренс
доцетакселу
не
змінювався у
хворих із
легкою або
помірною
затримкою
рідини в
організмі;
даних про
кліренс
доцетакселу
у хворих із
тяжкою затримкою
рідини в
організмі
немає.

Комбінована
терапія.

Доксорубіцин. При
застосуванні
у комбінації
з іншими препаратами
доцетаксел
не впливав на
кліренс
доксорубіцину
і рівень
доксорубіцину
(та його
метаболітів)
у плазмі
крові.
Фармакокінетика
доцетакселу,
доксорубіцину
та
циклофосфаміду
не змінювалася
при їх
одночасному
застосуванні.

Капецитабін. Клінічне
дослідження I
фази, в якому
оцінювався
вплив
капецитабіну
на
фармакокінетику
доцетакселу і
навпаки, не
виявив ні
впливу
капецитабіну
на
фармакокінетику
доцетакселу
(Cmax та AUC), ні
впливу
доцетакселу
на
фармакокінетику
відповідного
метаболіту
капецитабіну
5’-дезокси-5-фторуридину
(5’-DFUR).

Цисплатин. Кліренс
доцетакселу,
застосовуваного
у комбінації
з
цисплатином,
був подібний
до такого при
монотерапії
доцетакселом.
Фармакокінетичний
профіль цисплатину,
введеного
одразу після
інфузії
доцетакселу,
є подібним до
такого при монотерапії
цисплатином.

Цисплатин
та
5-фторурацил.
Комбіноване
застосування
доцетакселу,
цисплатину
та 5‑фторурацилу
у 12 пацієнтів
із солідними
пухлинами не
змінювало
фармакокінетику
жодного з цих
лікарських
препаратів.

Преднізон
та
дексаметазон.
Вплив
преднізону
на
фармакокінетику
доцетакселу
після
стандартної
премедикації
дексаметазоном
вивчався у 42
пацієнтів. Не
спостерігалося
впливу
преднізону
на
фармакокінетику
доцетакселу.

Доклінічні
дані з
безпеки.

Канцерогенний
потенціал
доцетакселу
не вивчався.

Було
показано, що
доцетаксел є
генотоксичним,
за допомогою
анеугенного механізму
в тесті
мікроядер і
хромосомних
аберацій in vitro
в клітинах CHO-K1 і
в тесті
мікроядер in vivo
на мишах.

Однак він не
викликав
мутагенності
в тесті Еймса
або в аналізі
мутації гена
CHO/HGPRT.

Ці
результати
узгоджуються
з фармакологічною
активністю
доцетакселу.

Побічний
вплив на
сім’яники, що
спостерігався
в дослідженнях
токсичності
на гризунах,
свідчать про
те, що
доцетаксел
може
погіршити чоловічу
фертильність.

Клінічні
характеристики

Показання

Рак
молочної
залози. Такселдо
у комбінації
з
доксорубіцином
і циклофосфамідом
призначений
для
ад’ювантної
терапії хворих
з:

-
операбельним
раком
молочної
залози з ураженням
лімфовузлів;

-
операбельним
раком
молочної
залози без ураження
лімфовузлів.

Хворим
з
операбельним
раком
молочної залози
без ураження
лімфовузлів
ад’ювантну терапію
потрібно
проводити,
якщо пацієнти
підлягають
хіміотерапії
відповідно
до прийнятих
міжнародних
критеріїв
для первинної
терапії
ранніх
стадій раку
молочної
залози.

Такселдо у
комбінації з
доксорубіцином
призначений
для
лікування
хворих з
місцевопрогресуючим
або
метастатичним
раком
молочної залози,
які раніше не
отримували цитотоксичну
терапію з
приводу
цього
захворювання.

Такселдо як
монотерапія
призначений
для лікування
хворих з
місцевопрогресуючим
або метастатичним
раком
молочної
залози після
неефективної
цитотоксичної
терапії, яка
включала
антрациклін
або алкілувальні
засоби.

Такселдо у
комбінації з
трастузумабом
призначений
для
лікування
хворих з
метастатичним
раком
молочної
залози з
підвищеною
експресією
НЕR-2
пухлинними
клітинами,
які раніше не
отримували
хіміотерапію
з приводу
метастазів.

Такселдо у
комбінації з
капецитабіном
призначений
для
лікування
хворих з
місцевопрогресуючим
або
метастатичним
раком
молочної залози
після
неефективної
терапії, яка
включала
антрациклін.

Недрібноклітинний
рак легень. Такселдо
призначений
для
лікування
хворих з
місцевопрогресуючим
або метастатичним
недрібноклітинним
раком легень після
неефективної
хіміотерапії.

Такселдо у
комбінації з
цисплатином
призначений
для
лікування
хворих з
неоперабельним,
місцевопрогресуючим
або
метастатичним
недрібноклітинним
раком легень,
якщо
попередня
хіміотерапія
з приводу
цього стану
не
проводилася.

Рак
передміхурової
залози. Такселдо
у комбінації
з
преднізоном
або
преднізолоном
призначений
для
лікування
хворих з метастатичним,
стійким до
кастрації  раком
передміхурової
залози.

Такселдо
у комбінації
з
андроген-деприваційною
терапією
(АДТ), з
преднізоном
або
преднізолоном
чи без них,
показаний
для
лікування
пацієнтів із
метастатичним
гормоночутливим
раком
передміхурової
залози.

Аденокарцинома
шлунка. Такселдо
у комбінації
з цисплатином
і
5-фторурацилом
призначений для
лікування
хворих з
метастатичною
аденокарциномою
шлунка, в
тому числі
аденокарциномою
гастроезофагеального
відділу, які
попередньо
не
отримували
хіміотерапії
з приводу
метастазів.

Рак
голови та
шиї. Такселдо
у комбінації
з
цисплатином
та
5-фторурацилом
призначений
для
індукційної
терапії хворих
з
місцевопрогресуючою
плоскоклітинною
карциномою
голови та
шиї.

Протипоказання

Гіперчутливість
до діючої
речовини або
до будь-якої
з допоміжних
речовин.
Вихідний рівень
нейтрофілів
< 1500 клітин/мм3.
Тяжкі
порушення
функції
печінки (див.
розділи
«Спосіб
застосування
та дози» і
«Особливості
застосування»).

Слід
враховувати
також
протипоказання
для
застосування
інших
лікарських
препаратів,
які
призначають
в комбінації
з доцетакселом.

Особливі
заходи
безпеки.

Такселдо
належить до
антинеопластичних
препаратів і,
як і
будь-який
інший
потенційно
токсичний
засіб,
вимагає
дотримання
заходів
безпеки при
поводженні з
ним та приготуванні
розчинів. При
роботі з
препаратом
рекомендовано
використання
захисних
рукавичок.

Якщо
концентрат
для розчину
для інфузій Такселдо
або розчин
для інфузій
потрапив на
шкіру,
потрібно
негайно та
ретельно
змити його
водою з
милом. Якщо
концентрат
для розчину
для інфузій
Такселдо або
розчин для інфузій
потрапив на
слизові
оболонки,
потрібно негайно
та ретельно
змити його
водою.

Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій

Кількість
спирту, що
міститься у
цьому лікарському
засобі, може
позначатися
на ефектах
інших
лікарських
засобів.

Дослідження
in vitro
продемонстрували,
що
метаболізм
доцетакселу
може
змінюватися
при
одночасному
застосуванні
препаратів,
які
викликають
індукцію
цитохрому P450-3A,
інгібують
його чи метаболізуються
під його дією
(а отже,
можуть обумовлювати
його
конкурентне
інгібування),
таких як
циклоспорин,
кетоконазол
та
еритроміцин.
У зв’язку з
цим слід з
обережністю
призначати
одночасний
прийом цих
лікарських
засобів,
враховуючи
ризик
клінічно
значущої
взаємодії.

У
разі
комбінованого
застосування
з інгібіторами
CYP3A4 може
збільшуватися
частота
побічних
ефектів
доцетакселу
внаслідок
зниження
його метаболізму.
Якщо
неможливо
уникнути одночасного
застосування
доцетакселу
з потужними
інгібіторами
CYP3A4 (наприклад з
кетоконазолом,
ітраконазолом,
кларитроміцином,
індинавіром,
нефазодоном,
нелфінавіром,
ритонавіром,
саквінавіром,
телітроміцином
та вориконазолом),
рекомендовано
здійснювати
ретельний
клінічний
нагляд та
корекцію
дози доцетакселу
під час
лікування
потужними
інгібіторами
CYP3A4 (див.
розділ
«Особливості
застосування»).
У
фармакокінетичному
дослідженні
за участю 7
пацієнтів
було
продемонстровано,
що одночасне
застосування
доцетакселу
з потужним
інгібітором
CYP3A4
кетоконазолом
призводить
до суттєвого
зниження
кліренсу доцетакселу
на 49 %.

Фармакокінетика
доцетакселу
на фоні
застосування
преднізону
вивчалася у
пацієнтів з
метастатичним
раком передміхурової
залози.
Доцетаксел
метаболізується
ферментом CYP3A4, а
преднізон є
відомим індуктором
ферменту CYP3A4. Не
спостерігалося
статистично
значущого
впливу
преднізону на
фармакокінетику
доцетакселу.

Доцетаксел
значною
мірою
зв’язується
з білками
плазми крові
(> 95 %). Хоча
можливі
взаємодії
цього
препарату
при його
одночасному
прийомі з
іншими
лікарськими
засобами формально
не
досліджувалися
in vivo, за
даними
досліджень in vitro
препарати,
які також
мають
високий
рівень зв’язування
з білками
плазми (такі
як еритроміцин,
дифенгідрамін,
пропранолол,
пропафенон,
фенітоїн,
саліцилати,
сульфаметоксазол
та натрію
вальпроат),
не
погіршували зв’язування
доцетакселу
з білками
плазми. Крім
того, не
погіршує
зв’язування
доцетакселу
з білками
плазми і
дексаметазон.
Доцетаксел
не впливає на
зв’язування
з білками
плазми
дигітоксину.

Фармакокінетика
доцетакселу,
доксорубіцину
та
циклофосфаміду
не
змінювалася
при
одночасному
призначенні
цих
препаратів.
Існують
обмежені
дані, отримані
за
результатами
одного
неконтрольованого
дослідження,
що дають
змогу
припустити
наявність
взаємодії
між
доцетакселом
і
карбоплатином.
При
застосуванні
комбінації
цих
препаратів
кліренс
карбоплатину
майже на 50 %
перевищував
рівні цього
показника, що
були
визначені на
тлі
монотерапії
карбоплатином
в раніше
проведених
дослідженнях.

Особливості
застосування

У
пацієнтів з
раком
молочної
залози або недрібноклітинним
раком легень
за відсутності
протипоказань
премедикація
кортикостероїдами
для
перорального
застосування,
такими як
дексаметазон
у дозі 16 мг на
добу
(наприклад 8
мг двічі на
день) протягом
3 днів,
починаючи за
1 день до
призначення
доцетакселу,
може
зменшити
частоту розвитку
і вираженість
затримки
рідини в
організмі та
реакцій
гіперчутливості.
У пацієнтів з
раком
простати
премедикація
проводиться
пероральним
препаратом
дексаметазону
у дозі 8 мг за 12
годин, 3
години та 1 годину
до початку
інфузії
доцетакселу.

Гематологічні
зміни при
застосуванні
препарату. Найчастіша
побічна
реакція при
лікуванні
доцетакселом
—
нейтропенія.
Найнижчі
рівні
нейтрофілів спостерігалися
в середньому
на 7-й день лікування,
але час
досягнення
піка
нейтропенії
міг бути
коротшим у
пацієнтів,
які раніше
неодноразово
отримували
курси протипухлинної
терапії. У
всіх
пацієнтів, які
приймають
доцетаксел,
необхідно
проводити
ретельний
моніторинг
картини
периферичної
крові.
Доцетаксел
можна
вводити повторно
в складі
нового циклу
хіміотерапії
лише після
того, як
кількість
нейтрофілів
після завершення
попереднього
циклу
відновиться до
≥ 1500 клітин/мл3
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Якщо
на тлі
лікування
доцетакселом
розвивається
тяжка
нейтропенія
(< 500 клітин/мл3
протягом 7
днів або
довше),
рекомендується
зменшити
дозу
препарату в
наступному
циклі
хіміотерапії
або застосувати
відповідне
симптоматичне
лікування
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

У
пацієнтів, що
отримували
комбіновану
терапію
доцетакселом,
цисплатином
та 5‑фторурацилом
(TCF), фебрильна
нейтропенія
та нейтропенічні
інфекції
розвивалися
рідше, якщо
застосовувався
Г-КСФ.
Пацієнти, які
лікуються TCF,
для зниження
ризику
ускладнених
нейтропеній
(фебрильної
нейтропенії,
тривалої
нейтропенії
або
нейтропенічних
інфекцій)
мають
отримувати
профілактично
Г-КСФ. Пацієнти,
які
лікуються TCF,
повинні
перебувати
під пильним
наглядом
(див. розділи
«Спосіб застосування
та дози» та
«Побічні
реакції»).

У
пацієнтів,
які
отримували
лікування
доцетакселом
у комбінації
з
доксорубіцином
і
циклофосфамідом
(TAC), фебрильна
нейтропенія
та/або
нейтропенічна
інфекція
виникали рідше,
якщо хворі
проходили
первинну
профілактику
за допомогою
Г-КСФ. Для
пацієнтів, які
отримують
ад’ювантну
терапію TAC з
приводу раку
молочної
залози,
доцільно
розглянути
можливість
первинної
профілактики
Г-КСФ з метою
зниження
ризику
ускладненої
нейтропенії
(фебрильної
нейтропенії,
пролонгованої
нейтропенії
чи
нейтропенічної
інфекції).
Пацієнти, які
отримують
лікування за
схемою TAC,
повинні
перебувати
під ретельним
наглядом
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози» і «Побічні
реакції»).

Реакції
з боку
шлунково-кишкового
тракту.
Рекомендується
дотримуватися
обережності
щодо
пацієнтів з
нейтропенією,
особливо за
наявності
підвищеного
ризику розвитку
шлунково-кишкових
ускладнень.
Хоча більшість
таких
випадків
виникали під
час першого
або другого
циклу хіміотерапії
з
доцетакселом,
ентероколіт
може
розвинутися
у будь-який
час і може
призвести до
смерті вже у
перший день після
виникнення.
За
пацієнтами
необхідно
ретельно
спостерігати
щодо ранніх
проявів
серйозних
токсичних
реакцій з
боку
шлунково-кишкового
тракту (див. підрозділ
«Гематологічні
зміни при
застосуванні
препарату»
вище, а також розділи
«Спосіб
застосування
та дози» і
«Побічні
реакції»).

Реакції
гіперчутливості. Необхідно
ретельно
контролювати
стан пацієнтів
щодо
можливих
реакцій
гіперчутливості,
особливо під
час першої та
другої
інфузії. Реакції
гіперчутливості
можуть
розвиватися
вже в перші
хвилини
після
початку інфузії
доцетакселу,
тому слід
мати в
наявності
всі
необхідні
засоби для
лікування
артеріальної
гіпотензії
та
бронхоспазму.
Реакція гіперчутливості
з незначними
симптомами,
такими як
почервоніння
чи
локалізовані
реакції з
боку шкіри,
не потребує
переривання
терапії.
Однак тяжкі
реакції, такі
як виражена
артеріальна
гіпотензія,
бронхоспазм
чи генералізовані
висипи/еритема
або у дуже
рідких
випадках
потенційно
летальна
анафілаксія,
потребують
негайного
припинення
введення
доцетакселу
та
проведення
відповідної
терапії. Пацієнтам,
які
перенесли
тяжку
реакцію гіперчутливості,
повторне
застосування
доцетакселу
не показане.
Пацієнти, у
яких раніше
спостерігалася
реакція
гіперчутливості
на
паклітаксел,
мають
підвищений
ризик
розвитку
реакції
гіперчутливості
на
доцетаксел, в
тому числі
більш
тяжкого
ступеня. За
станом цих
пацієнтів
слід вести
ретельний
нагляд на
початку
терапії
доцетакселом.

Реакції
з боку шкіри.
Спостерігалися
випадки
розвитку
локалізованої
еритеми
шкіри
кінцівок (на
долонях та
підошвах
стоп), що
супроводжувалася
набряком та
подальшою
десквамацією
епітелію.
Повідомлялося
також про
випадки тяжких
симптомів,
наприклад
поширених
шкірних
висипів із
подальшою
десквамацією
епітелію, які
обумовлювали
необхідність
переривання
лікування
доцетакселом
або повної
відміни препарату
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

При
лікуванні
доцетакселом
повідомлялося
про тяжкі
шкірні
побічні
реакції, такі
як синдром
Стівенса —
Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз та
гострий
генералізований
екзентематозний
пустульоз.
Пацієнтів
слід інформувати
про ознаки та
симптоми
серйозних проявів
на шкірі та
уважно слідкувати
за їхнім
станом. Якщо
з’являються
симптоми, що
свідчать про
ці реакції,
слід
розглянути
можливість припинення
прийому
доцетакселу.

Затримка
рідини в
організмі.
Необхідно
ретельно
контролювати
стан пацієнтів,
у яких
спостерігається
значна затримка
рідини в
організмі,
наприклад у
вигляді
плеврального,
перикардіального
випоту і
асциту.

Респіраторні
розлади.
Повідомлялося
про випадки
гострого
респіраторного
дистрес-синдрому,
інтерстиціальної
пневмонії/пневмоніту,
інтерстиціального
захворювання
легень,
фіброзу
легень та
дихальної
недостатності,
які можуть
бути
летальними. У
пацієнтів,
які
отримували
супутню
променеву
терапію,
спостерігалися
випадки
променевого
пневмоніту.

При
виникненні
нових
легеневих
симптомів
або
посиленні
вже існуючих
необхідно забезпечити
пильний
нагляд за
пацієнтом,
невідкладне
обстеження
та належне
лікування. До
встановлення
діагнозу
терапію
доцетакселом
рекомендується
припинити.
Раннє застосування
засобів
підтримувальної
терапії може
допомогти
покращити
стан пацієнта.
Слід ретельно
оцінити
користь від
поновлення
терапії
доцетакселом.

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки.
Пацієнти, у
яких на тлі
монотерапії
доцетакселом
100 мг/м2
визначаються
підвищені
рівні
трансаміназ
(АЛТ і/або АСТ)
більше ніж у 1,5
раза
порівняно з
ВМН і лужної
фосфатази
більше ніж у 2,5
раза
порівняно з ВМН,
мають більш
високий
ризик
розвитку тяжких
побічних
реакцій,
таких як
летальний наслідок
у результаті
токсичної
дії препарату,
в тому числі
внаслідок
сепсису та шлунково-кишкової
кровотечі, а
також фебрильна
нейтропенія,
інфекції,
тромбоцитопенія,
стоматит та
астенія. У
зв’язку з цим
рекомендована
доза
доцетакселу
для
пацієнтів з підвищеними
рівнями
печінкових
ферментів
становить 75
мг/м2; рівень
печінкових
ферментів
необхідно визначати
перед
початком
лікування та
перед кожним
новим циклом
хіміотерапії
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Для
пацієнтів, у
яких
спостерігається
підвищення
сироваткового
рівня
білірубіну (>
ВМН) і/або АЛТ
і АСТ більш
ніж у 3,5 раза
порівняно з
ВМН, що
супроводжується
підвищенням
рівня лужної
фосфатази
більше ніж у 6
разів
порівняно з
ВМН,
зменшення
дози не
рекомендується,
але
доцетаксел
взагалі не
слід
застосовувати,
якщо немає
нагальної
потреби.

В
опорному
клінічному
дослідженні
застосування
доцетакселу
в комбінації
з цисплатином
і
5-фторурацилом
хворим з
аденокарциномою
шлунка серед
критеріїв
виключення
пацієнтів
були
підвищені
рівні АЛТ і/або
АСТ більш ніж
у 1,5 раза
порівняно з
ВМН, лужної
фосфатази —
більше ніж у 2,5
раза
порівняно з
ВМН, білірубіну
— вище ВМН;
відповідно,
для таких
пацієнтів
зменшення
дози доцетакселу
не може бути
рекомендоване.
Препарат
взагалі не
слід
застосовувати
цій категорії
хворих, якщо
немає
нагальної потреби.
Даних про
застосування
доцетакселу
у
комбінованій
терапії при
інших показаннях
хворим із
порушенням
функції
печінки
немає.

Пацієнти
з порушенням
функції
нирок. Даних про
лікування
доцетакселом
пацієнтів із
тяжкими
порушеннями
функції
нирок немає.

Нейротоксичність. Виникнення
серйозних
периферичних
нейротоксичних
явищ вимагає
зменшення
дози
препарату
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Кардіотоксичність. У пацієнтів,
які приймали
доцетаксел у
комбінації з
трастузумабом,
особливо
якщо в попередньому
курсі
хіміотерапії
застосовувалися
антрацикліни
(доксорубіцин
чи епірубіцин),
спостерігалися
випадки
розвитку
серцевої
недостатності.
Така серцева
недостатність
могла бути
помірною або
тяжкою і
асоціювалася
з високим
ризиком
смерті
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Якщо є
необхідність
застосовувати
доцетаксел у
комбінації з
трастузумабом,
слід до
початку
терапії
оцінити стан
серцево-судинної
системи
пацієнта. Під
час лікування
цими
препаратами
необхідно
регулярно
контролювати
функцію
серця
(наприклад
кожні 3
місяці), що
допоможе
виявити пацієнтів,
у яких може
розвинутися
кардіальна дисфункція.
Більш
детальна
інформація
міститься в
інструкції
трастузумабу.

У
пацієнтів,
які
отримували
доцетаксел у
комбінації з
доксорубіцином,
5-фторурацилом
та/або
циклофосфамідом,
спостерігалися
випадки
розвитку
шлуночкових
аритмій, в тому
числі
шлуночкової
тахікардії
(іноді
летальної)
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Рекомендується
провести кардіологічне
обстеження
до початку
лікування.

Розлади
з боку
органів зору. У
пацієнтів,
які
отримували
доцетаксел,
спостерігалися
випадки
кістоподібного
набряку
макули (КНМ).
Пацієнтам з
порушеннями
зору
необхідно
зробити
невідкладне
та повне
офтальмологічне
обстеження. У
разі
діагностування
КНМ
необхідно
відмінити
доцетаксел і
розпочати
відповідне
лікування
(див. розділ «Побічні
реакції»).

Друге
первинне
злоякісне
захворювання. На
фоні
застосування
доцетакселу
у комбінації
з
протипухлинними
засобами
лікування, які
пов’язують з
виникненням
другого
первинного
злоякісного
захворювання,
спостерігалися
випадки
розвитку
другого
первинного
злоякісного
захворювання.  Друге
первинне
злоякісне
захворювання
(в тому числі
гострий
мієлоїдний
лейкоз,
мієлодиспластичний
синдром і
неходжкінська
лімфома) може
виникнути
через кілька
місяців або
років після
лікування із
застосуванням
доцетакселу.
Слід
проводити
моніторинг
стану
пацієнтів щодо
можливого
розвитку
другого
первинного злоякісного
захворювання
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Синдром
лізису
пухлин. Повідомлялося
про синдром
лізису
пухлин при
застосуванні
доцетакселу
після першого
або другого
циклу
лікування
(див. розділ
«Побічні реакції»).
Пацієнти,
яким
загрожує
синдром лізису
пухлини
(наприклад
пацієнти з
порушенням
функції
нирок,
гіперурикемією,
об’ємними
пухлинами,
швидким
прогресуванням),
повинні бути
під
ретельним
контролем.
Корекція зневоднення
та лікування
високого
рівня сечової
кислоти
рекомендується
перед початком
лікування.

Інші
застереження.

Жінки
репродуктивного
віку повинні
використовувати
засоби
контрацепції
під час лікування
та протягом 2
місяців
після припинення
лікування
доцетакселом.
Чоловіки повинні
використовувати
засоби
контрацепції
під час
лікування та
протягом 4
місяців
після
припинення
лікування
доцетакселом
(див. розділ
«Застосування
у період
вагітності
або
годування груддю»).

Слід
уникати
одночасного
застосування
доцетакселу
з потужними
інгібіторами
CYP3A4 (наприклад з
кетоконазолом,
ітраконазолом,
кларитроміцином,
індинавіром,
нефазодоном,
нелфінавіром,
ритонавіром,
саквінавіром,
телітроміцином
та
вориконазолом)
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Додаткові
застереження
щодо
застосування
доцетакселу
для
ад’ювантної
терапії раку
молочної
залози

Ускладнена
нейтропенія. Для
пацієнтів, у
яких
розвивається
ускладнена
нейтропенія
(тривала
нейтропенія,
фебрильна
нейтропенія
або
інфекції),
слід розглянути
доцільність
застосування
Г‑КСФ та
зменшення
дози
доцетакселу
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Реакції
з боку
шлунково-кишкового
тракту. Такі
симптоми, як
ранній біль у
животі, чутливість
та
болісність
живота при
пальпації,
гарячка,
діарея (на
тлі
нейтропенії
чи без неї),
можуть бути
ранніми
проявами
серйозної
гастроінтестинальної
токсичності
і вимагають
негайного
обстеження
та лікування.

Застійна
серцева
недостатність
(ЗСН). Слід
контролювати
стан
пацієнтів
для виявлення
можливих
симптомів
застійної
серцевої недостатності
під час
лікування і в
ході подальшого
спостереження.
Було
показано, що
у пацієнтів,
які
отримують
терапію за
схемою TAC з
приводу раку
молочної
залози з
метастазами
у лімфатичні
вузли,
протягом
першого року
після
лікування
підвищується
ризик розвитку
ЗСН (див.
розділи
«Побічні
реакції» та
«Фармакодинамічні
властивості»).

Пацієнти
з
метастазами
в ≥ 4
лімфатичні
вузли. Оскільки
переваги, які
спостерігалися
у пацієнтів з
метастазами
у 4 і більше
лімфовузли,
не були
статистично
значущими
для безрецидивної
виживаності
(БРВ) та
загальної
виживаності
(ЗВ), у
остаточному
аналізі не
було повною
мірою
продемонстровано
позитивне співвідношення
користь/ризик
схеми терапії
TAC у таких
пацієнтів
(див. розділ
«Фармакодинамічні
властивості»).

Пацієнти
літнього віку.
Аналіз
даних з
безпеки у
пацієнтів
віком від 60
років, які
отримували
комбінацію
доцетаксел +
капецитабін,
показав
збільшення кількості
випадків
побічних
явищ ступеня
вираженості
3–4,
пов’язаних з
лікуванням,
серйозних побічних
явищ,
пов’язаних з
лікуванням,
та ранньої
відміни
препарату
через побічні
явища
порівняно з
такими у
пацієнтів
віком до 60
років.

Застереження
щодо
застосування
під час ад’ювантної
терапії раку
молочної
залози

Дані
про
застосування
доцетакселу
в комбінації
з
доксорубіцином
та циклофосфамідом
особам віком
від 70 років
відсутні.

Застереження
щодо
застосування
при кастраційно-резистентному
раку
передміхурової
залози

Із 333
пацієнтів,
які
отримували
доцетаксел кожні
три тижні у
дослідженні
раку передміхурової
залози, 209
пацієнтів
були віком
понад 65 років,
а 68 пацієнтів
були віком
від 75 років. У
разі
застосування
доцетакселу
кожні три
тижні
пов’язані з
лікуванням
зміни у
нігтях у
пацієнтів
віком від 65
років
реєстрували
на ≥ 10 % частіше,
ніж у молодших
пацієнтів.
Зумовлені
лікуванням
випадки
підвищення
температури
тіла, діареї,
відсутності
апетиту та
периферичних
набряків
виникали у
пацієнтів
віком від 75
років на ≥ 10 %
частіше, ніж
у пацієнтів
віком до 65 років.

Застереження
щодо
застосування
при гормоночутливому
раку
передміхурової
залози

Із 545
пацієнтів,
які
отримували
доцетаксел кожні
3 тижні в
дослідженні
гормоночутливого
раку
передміхурової
залози (STAMPEDE
[Системна
терапія прогресуючого
або
метастатичного
раку
простати:
оцінка
ефективності
лікарських
засобів]), 296
пацієнтів
були віком
понад 65 років,
а 48 пацієнтів
були віком
від 75 років. У
більшості
пацієнтів віком
понад 65 років
у групі
застосування
доцетакселу
були
зареєстровані
реакція гіперчутливості,
нейтропенія,
анемія,
затримка
рідини в
організмі,
задишка та
зміна нігтів
порівняно з
пацієнтами
віком до 65 років.
Жодне з цих
збільшень
частоти не
досягло 10 %
різниці у
порівнянні з
контрольною
групою. У
пацієнтів
віком від 75
років
порівняно з
молодшими
пацієнтами
нейтропенія,
анемія,
діарея,
задишка та
інфекція
верхніх
дихальних
шляхів
реєструвалися
частіше
(щонайменше
на 10 % частіше).

Застереження
щодо
застосування
при аденокарциномі
шлунка

Із 300
пацієнтів (221
пацієнт у
частині
дослідження
в рамках ІІІ
фази і 79
пацієнтів у
частині
дослідження
в рамках ІІ
фази клінічного
вивчення
препарату),
які отримували
доцетаксел у
комбінації з
цисплатином і
5-фторурацилом
у
дослідженні
раку шлунка, 74
пацієнти
були віком
від 65 років, а 4
пацієнти —
віком від 75
років.
Частота
виникнення
серйозних
побічних
ефектів у
пацієнтів старшого
віку була
вищою, ніж у
молодших. У пацієнтів
віком від 65
років на ≥ 10 %
частіше, ніж
у молодших
пацієнтів,
виникали
такі побічні
ефекти (усіх
ступенів
вираженості):
летаргія,
стоматит,
нейтропенічна
інфекція.

При
застосуванні
комбінації TCF
слід
забезпечити
ретельний
нагляд за
пацієнтами
літнього
віку.

Застереження
щодо
допоміжних
речовин. Цей
лікарський
засіб
містить
етиловий спирт,
кількість
якого
становить 50 %
загального
об’єму
концентрату,
тобто до 0,395 г (0,5
мл) на один
флакон; за
кількістю
спирту це
еквівалентно
10 мл пива або 4
мл вина.

Препарат
шкідливий
для
пацієнтів, що
страждають
на
алкоголізм.

Слід
брати до
уваги вміст
спирту у
препараті у
разі
призначення
його
вагітним
жінкам або матерям-годувальницям,
а також дітям
і пацієнтам з
груп
високого
ризику,
наприклад
пацієнтам із
захворюваннями
печінки або
епілепсією.

Необхідно
брати до
уваги
можливий
вплив препарату
на
центральну
нервову
систему.

Приготування
розчину для
внутрішньовенного
введення. Не
застосовувати
інші
препарати
доцетакселу,
упаковка
яких містить
2 флакони (концентрат
та
розчинник),
із цим лікарським
засобом (Такселдо,
20 мг/мл
концентрат
для
приготування
розчину для
інфузій, упаковка
якого
містить лише
1 флакон).

Такселдо,
20 мг/мл концентрат
для
приготування
розчину для
інфузій, не
потребує
попереднього
розчинення і
готовий для
додавання до
розчину для
інфузій.

Кожен
флакон
призначений
для одного
використання,
препарат має
бути
використаний
негайно
після
відкриття
флакона. Якщо
препарат не
застосовується
негайно, за тривалість
та умови його
зберігання
відповідає
користувач.

Якщо
флакони
зберігалися
у
холодильнику,
перед
використанням
концентрату
для розчину
для інфузій
слід
потримати
необхідну
кількість
упаковок лікарського
засобу протягом
5 хвилин при
температурі
до 25 °C.

Для
того, щоб
отримати
необхідну
для пацієнта
дозу, може
бути
потрібно
декілька
флаконів лікарського
засобу Такселдо,
концентрату
для розчину
для інфузій.
Дотримуючись
правил
асептики,
наберіть
необхідну
кількість лікарського
засобу Такселдо,
концентрату
для розчину
для інфузій,
використовуючи
калібрований
шприц з
голкою
розміру 21G.

У
флаконі з лікарським
засобом Такселдо,
20 мг/мл, концентрація
доцетакселу
становить 20 мг/мл.
Необхідну
кількість
концентрату
для розчину
для інфузій
слід
ввести  однократним  упорскуванням  (один
укол)  в
пакет
або
флакон  для
інфузій
об’ємом 250 мл, що містить 5 %
розчин
глюкози або 0,9 %
розчин (9 мг/мл)
натрію
хлориду для
ін’єкцій.

Якщо
пацієнту
потрібна
доза
доцетакселу, більша
за 190 мг, слід
використовувати
більший
об’єм
розчину для
інфузій, щоб
не перевищувати
концентрацію
доцетакселу
0,74 мг/мл.

Струсніть пакет чи
флакон із
розчином для
інфузій, щоб їхній вміст
перемішався
із введеним
концентратом.

Приготований
розчин для
інфузій слід
використати
протягом 6
годин при
температурі
нижче 25 °C (у
тому числі із
врахуванням 1 години
самої
інфузії). З
мікробіологічної
точки зору в
такому вигляді
лікарський
препарат має
бути використаний
негайно. Якщо
препарат не
застосовується
негайно, за
тривалість
та умови його
зберігання
відповідає
користувач.

Після
додавання
лікарського
засобу в інфузійний
розчин
згідно із
рекомендаціями
інфузійний
розчин з
доцетакселом
залишається
стабільним
протягом 6
годин за
умови зберігання
при
температурі
до 25 °C. Крім
того, було
показано
фізичну та
хімічну
стабільність
інфузійного
розчину,
приготованого
згідно із рекомендаціями,
протягом 48
годин за
умови зберігання
цього
розчину не у ПВХ-пакетах
при
температурі
від 2 до 8 °C.

Перед
застосуванням
розчин для
інфузії препарату
Такселдо, як
і усі
препарати,
призначені
для
парентерального
введення,
слід уважно
оглянути; розчини,
що містять
осад,
використовувати
не можна.

Інфузійний
розчин
доцетакселу
є перенасиченим,
тому з часом
препарат
може кристалізуватися.
У разі появи
кристалів
розчин більше
не може
використовуватися
і має бути
утилізований.

Невикористаний
препарат або
витратні матеріали
підлягають
знищенню у
встановленому
місцевими
нормами
порядку.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю

Вагітність.

Жінки
репродуктивного
віку.
Контрацепція
у чоловіків і
жінок.

Жінкам
репродуктивного
віку та
чоловікам,
які
приймають
доцетаксел,
слід
рекомендувати
уникати
вагітності,
жінкам – не
народжувати
дитину і
негайно
повідомити
лікаря у разі
настання
вагітності.

Через
генотоксичний
ризик (див.
розділ
«Доклінічні
дані з безпеки»)
жінки
репродуктивного
віку повинні
використовувати
ефективні
методи
контрацепції
під час
лікування та
протягом
2 місяців
після
припинення
лікування
доцетакселом.
Чоловіки
повинні
використовувати
ефективні
методи
контрацепції
під час
лікування та
протягом 4
місяців
після
припинення
лікування
доцетакселом.

Даних
про
застосування
доцетакселу
вагітним
жінкам немає.
В
експериментах
на тваринах
доцетаксел
виявляв
ембріотоксичний
та
фетотоксичний
вплив. Як і
інші цитотоксичні
лікарські
препарати,
доцетаксел в
разі
застосування
вагітним
жінкам може
завдати
шкідливого
впливу на
плід. У зв’язку
з цим
доцетаксел
не можна
призначати під
час
вагітності,
за винятком
випадків, коли
для цього
існує
нагальна
потреба.

Грудне годування.
Доцетаксел є
ліпофільною
субстанцією,
але невідомо,
чи проникає
він у грудне
молоко. Отже,
враховуючи
ризик
розвитку
побічних ефектів
у немовлят,
які
перебувають
на грудному
вигодовуванні,
протягом
курсу лікування
доцетакселом
слід
припинити
годування
грудьми.

Фертильність.
Дослідження
на тваринах
показали, що
доцетаксел
може
впливати на
чоловічу
фертильність
(див. розділ
«Доклінічні
дані з безпеки»).
Таким чином,
чоловікам,
які
приймають доцетаксел,
слід
звернутися
за консультацією
щодо
консервування
сперми перед
початком
лікування.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
або іншими
механізмами

Дослідження
впливу
доцетакселу
на здатність
керувати
автотранспортом
та працювати
з іншими
механізмами
не
проводилися.

Вміст алкоголю
у цьому
лікарському
засобі та побічні
ефекти цього
препарату
можуть порушувати
здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати зі
складними
механізмами
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»). У
зв’язку з цим
пацієнтів
слід
попередити
про можливий
вплив препарату
на здатність
керувати
транспортними
засобами та
працювати зі
складними
механізмами
і
рекомендувати
їм не
займатися такими
видами
діяльності,
якщо у них
під час
лікування
виникатимуть
зазначені
побічні
ефекти.

Спосіб
застосування
та дози

Застосування
доцетакселу
повинно
обмежуватися
відділеннями,
що
спеціалізуються
на
цитотоксичній
хіміотерапії.
Доцетаксел
слід
застосовувати
виключно під
наглядом
терапевта,
компетентного
у проведенні
протиракової
хіміотерапії.

Рекомендовані
дози. При
лікуванні
раку
молочної
залози, недрібноклітинного
раку легень,
раку шлунка і
раку голови
та шиї можна
застосовувати
(якщо не
протипоказано)
премедикацію
кортикостероїдами
для
перорального
застосування,
такими як
дексаметазон
у дозі 16 мг на
добу
(наприклад 8
мг двічі на
день) протягом
3 днів; першу
дозу
приймають за
1 день до першого
введення
доцетакселу
(див. розділ «Особливості
застосування»).
Для
зменшення
ризику
гематологічних
проявів
токсичності
доцетакселу
можна профілактично
застосовувати
гранулоцитарний
колонієстимулювальний
фактор (Г-КСФ).

При
лікуванні метастатичного
кастраційно-резистентного
раку
передміхурової
залози
рекомендований
режим
премедикації
пероральним
дексаметазоном,
враховуючи
одночасне
застосування
преднізону
чи
преднізолону,
має включати
прийом 8 мг препарату
за 12 годин, за 3
години та за 1
годину до
початку
першої
інфузії
доцетакселу
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

При
лікуванні
метастатичного
гормоночутливого
раку
передміхурової
залози рекомендований
режим
премедикації
пероральним
дексаметазоном,
незалежно
від
одночасного
застосування
преднізону
чи
преднізолону,
має включати
прийом 8 мг
препарату за
12 годин, за 3
години та за 1
годину до
інфузії
доцетакселу
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Для
зменшення
ризику
гематологічних
проявів
токсичності
доцетакселу
можна профілактично
застосовувати
гранулоцитарний
колонієстимулювальний
фактор (Г-КСФ).

Доцетаксел
вводиться
інфузійно
протягом
однієї
години кожні
3 тижні.

Рак
молочної
залози.
Для ад’ювантної
терапії
операбельного
раку молочної
залози з
ураженням
лімфатичних
вузлів  та  без  нього
рекомендована  доза
доцетакселу
становить 75
мг/м2, яку
вводять
через 1
годину після
застосування
доксорубіцину
(50 мг/м2) та
циклофосфаміду
(500 мг/м2)
кожні 3 тижні,
всього 6
циклів (схема
TAC) (див.
також
підрозділ
«Корекція
дози під час
лікування»
нижче).

Для
лікування
пацієнток з
місцевопрогресуючим
або
метастатичним
раком
молочної залози
рекомендована
доза
доцетакселу
при
монотерапії
становить 100
мг/м2. Як
терапію
першої лінії
доцетаксел 75
мг/м2
застосовують
у комбінації
з
доксорубіцином
(50 мг/м2).

У
комбінації з
трастузумабом
(що вводиться
щотижня)
доцетаксел
застосовують
у рекомендованій
дозі 100 мг/м2
кожні 3 тижні.
В опорному
клінічному
дослідженні
доцетакселу
першу
інфузію
препарату
проводили
наступного
дня після
введення
першої дози
трастузумабу.
Далі дози
доцетакселу
призначалися
негайно після
завершення
інфузій
трастузумабу,
якщо щойно
введений
трастузумаб
добре переносився
хворим.
Особливості
дозування та
способу
призначення
трастузумабу
див. у короткій
характеристиці
лікарського
засобу
трастузумабу.

У
комбінації з
капецитабіном
доцетаксел застосовують
в
рекомендованій
дозі 75 мг/м2
кожні 3 тижні;
капецитабін
при цьому
вводять у
дозі 1250 мг/м2
двічі на день
(не пізніше
ніж через 30 хв
після їди)
протягом 2
тижнів з
подальшою 1-тижневою
перервою.
Особливості
розрахунку
дози
капецитабіну
відповідно
до площі поверхні
тіла див. у
короткій характеристиці
лікарського
засобу
капецитабіну.

Недрібноклітинний
рак легень. При
лікуванні
пацієнтів з
недрібноклітинним
раком легень,
які раніше не
отримували
хіміотерапію,
рекомендовано
застосування
доцетакселу
в дозі 75 мг/м2,
одразу після
чого вводять
цисплатин 75
мг/м2
протягом 30–60
хв. Для
лікування
пацієнтів,
для яких
раніше
хіміотерапія
препаратами
на основі
платини
виявилася неуспішною,
рекомендовано
монотерапію
доцетакселом
у дозі 75 мг/м2.

Рак
простати

Метастатичний
кастраційно-резистентний
рак
передміхурової
залози

Рекомендована
доза
доцетакселу
становить 75
мг/м2. При
цьому
безперервним
курсом
призначається
також
преднізон
або
преднізолон 5
мг двічі на
день
перорально
(див. розділ
«Фармакодинаміка»).

Метастатичний
гормоночутливий
рак передміхурової
залози

Рекомендована
доза
доцетакселу
становить 75
мг/м2 кожні 3
тижні
протягом 6
циклів.
Преднізон або
преднізолон
можуть
прийматися
безперервно
по 5 мг
перорально
двічі на
добу.

Аденокарцинома
шлунка.
Рекомендована
доза
доцетакселу
становить 75
мг/м2, яку
вводять
інфузійно
протягом 1
години, одразу
після чого
призначають
цисплатин 75
мг/м2
інфузійно
протягом 1–3
годин (обидва
препарати
застосовують
лише в 1-й день
циклу); негайно
після
закінчення
введення
цисплатину
починають
інфузію
5-фторурацилу
(750 мг/м2/добу),
що
продовжується
безперервно 5
діб. Цей цикл
повторюється
кожні 3 тижні.
При цьому
пацієнти
повинні
отримувати
премедикацію
антиеметичними
препаратами
та відповідну
гідратацію
(отримувати
достатньо
рідини) на
тлі введення
цисплатину.
Для зменшення
ризику
гематологічних
проявів токсичності
хіміотерапії
потрібно
профілактично
застосовувати
Г-КСФ (див.
також
підрозділ
«Корекція
дози під час
лікування»
нижче).

Рак
голови та
шиї.
Пацієнти
повинні
отримувати
премедикацію
антиеметичними
препаратами
та відповідну
гідратацію
(до та після
введення цисплатину).
Для
зменшення
ризику
гематологічних
проявів
токсичності
хіміотерапії
можна
профілактично
застосовувати
Г-КСФ. Всі
пацієнти, що
брали участь
у клінічних
дослідженнях
TAX 323 і TAX 324 в
складі груп,
яким призначали
доцетаксел,
отримували
антибіотики
з метою
профілактики.

-  Індукційна
хіміотерапія,
після якої
призначають
променеву
терапію
(згідно з
даними
дослідження
TAX 323). Для
індукційної
хіміотерапії
неоперабельної
місцевопрогресуючої
сквамозноклітинної
плоскоклітинної
карциноми
голови та шиї
(СККГШ)
рекомендована
доза
доцетакселу
становить 75
мг/м2, що
вводиться
інфузійно
протягом 1
години, одразу
після чого в
1-й день циклу
застосовують
цисплатин у
дозі 75 мг/м2
інфузійно
протягом 1–3
годин;
негайно
після
закінчення
введення
цисплатину
починають
інфузію
5-фторурацилу
(750 мг/м2/добу),
яка
продовжується
безперервно 5
діб. У такому
режимі ці
препарати
призначають кожні
3 тижні
протягом 4
циклів. Після
хіміотерапії
пацієнти
повинні
отримувати
променеву
терапію.

-  Індукційна
хіміотерапія,
після якої призначають
хіміорадіотерапію
(згідно з даними
дослідження
TAX 324). Для
індукційної
хіміотерапії
місцевопрогресуючої
СККГШ (технічно
нерезектабельної,
з низькою
імовірністю
проведення
хірургічного
лікування
або
необхідністю
застосування
органозберігаючого
підходу)
рекомендована
доза
доцетакселу
становить 75 мг/м2,
яку вводять
інфузійно
протягом 1
години, одразу
після чого в
1-й день циклу
застосовують
цисплатин 100
мг/м2
інфузійно
протягом 0,5–3
годин;
негайно після
закінчення
введення
цисплатину
починають інфузію
5-фторурацилу
(1000 мг/м2/добу),
яка
продовжується
безперервно 4
доби. В
такому
режимі ці
препарати
призначають кожні
3 тижні
протягом 3 циклів.
Після
хіміотерапії
пацієнти
повинні
отримувати
хіміорадіотерапію.

Особливості
корекції доз
цисплатину
та
5-фторурацилу
див. у
відповідних коротких
характеристиках
лікарських
засобів.

Корекція
дози під час
лікування

Загальні
принципи. Доцетаксел
слід
застосовувати
за умови, що
кількість
нейтрофілів
становить ≥ 1500
клітин/мм3.
Якщо на тлі
терапії
доцетакселом
або
розвивається
фебрильна
нейтропенія, або
кількість
нейтрофілів
становить < 500
клітин/мм3
протягом
більше
одного тижня,
або виникають
гострі тяжкі
чи поступово
наростають кумулятивні
реакції з
боку шкіри,
або
значно
виражена периферична
нейропатія,
дозу
доцетакселу  слід
зменшити зі 100
до 75 мг/м2  і/або  із 75 до 60
мг/м2.
Якщо
подібні
реакції спостерігаються
і на тлі
прийому дози
60 мг/м2,
препарат
слід
відмінити.

Ад’ювантна
терапія раку
молочної
залози. Для
пацієнтів,
які
отримують
ад’ювантну
терапію
доцетакселом,
доксорубіцином
і циклофосфамідом
(схема TAC), слід
зважити доцільність
первинної
профілактики
за допомогою
Г-КСФ.
Пацієнтам, у
яких
розвивається
фебрильна
нейтропенія
та/або
нейтропенічна
інфекція,
слід
зменшити
дозу
доцетакселу
до 60 мг/м2 у
всіх
подальших
циклах
лікування
(див. розділи
«Особливості
застосування»
та «Побічні
реакції»).
Пацієнтам, у
яких
розвинувся
стоматит 3
або 4 ступеня
вираженості,
необхідно
зменшити
дозу
доцетакселу
до 60 мг/м².

У
комбінації з
цисплатином. Для пацієнтів,
у яких під
час
попереднього
курсу на тлі
прийому
доцетакселу
в дозі 75 мг/м2
в комбінації
з
цисплатином
пік зниження
рівня тромбоцитів був < 25 000
клітин/мм3,
для
пацієнтів, у
яких на тлі
прийому
доцетакселу
розвинулася
фебрильна
нейтропенія,
а також для
пацієнтів, у
яких виникли
серйозні
негематологічні
прояви
токсичності
препарату,
слід в
наступних
курсах
зменшити
дозу
доцетакселу
до 65 мг/м2.
Особливості
корекції
дози
цисплатину див.
у короткій
характеристиці
лікарського
засобу цисплатину.

У комбінації
з
капецитабіном.
Особливості
корекції
дози
капецитабіну
див. у
короткій характеристиці
лікарського
засобу
капецитабіну.

-  Пацієнтам, у
яких вперше
виникли
прояви токсичності
II ступеня, що
зберігаються
і на час
наступного
введення
доцетакселу/капецитабіну,
лікування
слід
перервати,
поки прояви
токсичності
не знизяться
до 0–I ступеня,
а потім
поновити із
застосуванням
100 % початкової
дози
препаратів.

-  Пацієнтам, у
яких у
будь-який час
в ході циклу
лікування
вдруге
виникли
прояви токсичності
II ступеня або
вперше
виникли
прояви
токсичності
III ступеня,
терапію слід
перервати,
поки прояви
токсичності
не знизяться
до 0–I ступеня, а
потім
поновити,
застосовуючи
доцетаксел у
дозі 55 мг/м2.

-  У разі
наступної
появи
токсичних
явищ або якщо
виникли
прояви токсичності
IV ступеня,
лікування
доцетакселом
слід
відмінити.

Особливості
корекції
дози
трастузумабу
див. у
короткій характеристиці
лікарського засобу
трастузумабу.

У
комбінації з
цисплатином
та
5-фторурацилом.
У разі
якщо у
пацієнта
розвивається
епізод фебрильної
нейтропенії,
тривалої
нейтропенії або
інфекції на
тлі
нейтропенії,
незважаючи
на прийом
Г-КСФ, дозу
доцетакселу
слід зменшити
з 75 до 60 мг/м2.
Якщо і далі
розвиваються
епізоди
ускладненої
нейтропенії,
дозу
препарату
знижують із 60
до 45 мг/м2. У
разі якщо у
пацієнта
розвивається
епізод тромбоцитопенії
IV ступеня
тяжкості,
дозу доцетакселу
слід
зменшити із 75
до 60 мг/м2. Не
можна
повторювати
курс терапії
в наступних
циклах, поки
вміст
нейтрофілів
у крові не
повернеться
до рівня > 1500
клітин/мм3,
тромбоцитів —
до рівня > 100 000
клітин/мм3.
Якщо прояви
токсичності
зберігаються
і після цих
заходів,
необхідно
відмінити
терапію
доцетакселом
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Таблиця 1

Рекомендовані
заходи щодо
корекції
дози хіміопрепаратів
для
пацієнтів,
які
приймають
комбінацію
доцетакселу,
цисплатину
та
5-фторурацилу

Прояви
токсичності

Корекція
доз

Діарея
ІІІ ступеня
тяжкості

Перший
епізод:
знизити
дозу
5-фторурацилу
на 20 %.

Другий
епізод:
знизити
дозу
доцетакселу
на 20 %.

Діарея
ІV ступеня
тяжкості

Перший
епізод:
знизити
дози
доцетакселу
та

5-фторурацилу
на 20 %.

Другий
епізод:
відмінити
терапію.

Стоматит
або інші
запальні
процеси
слизових
оболонок
ІІІ ступеня
тяжкості

Перший
епізод:
знизити
дозу
5-фторурацилу
на 20 %.

Другий
епізод:
відмінити
5-фторурацил
на всі
наступні
цикли
лікування.

Третій
епізод:
знизити
дозу
доцетакселу
на 20 %.

Стоматит
або інші
запальні
процеси
слизових
оболонок ІV
ступеня
тяжкості

Перший
епізод:
відмінити
5-фторурацил
на всі
наступні
цикли
лікування.

Другий
епізод:
знизити
дозу
доцетакселу
на 20 %.

Особливості
корекції доз
цисплатину
та 5-фторурацилу
див. у
відповідних коротких
характеристиках
лікарських
засобів.

В
опорних
клінічних
дослідженнях
доцетакселу
пацієнтам, у
яких на тлі
терапії
СККГШ
розвивалася
ускладнена
нейтропенія
(в тому числі
тривала
нейтропенія,
фебрильна
нейтропенія
або
інфекційні
захворювання),
було рекомендовано
застосовувати
профілактично
Г-КСФ
(наприклад, з
6-ї по 15-ту добу
циклу) в усіх
наступних
циклах хіміотерапії.

Особливі
групи
пацієнтів

Пацієнти
з порушенням
функції
печінки. Згідно
з даними
вивчення
фармакокінетики
доцетакселу
в умовах
монотерапії
цим препаратом
у дозі 100 мг/м2,
для
пацієнтів з
підвищеними
рівнями трансаміназ
(АЛТ і/або АСТ)
більше ніж у 1,5
раза порівняно
з верхньою
межею норми
(ВМН), а також
лужної фосфатази
— більше ніж
у 2,5 раза
порівняно з
ВМН рекомендована
доза
доцетакселу
становить 75
мг/м2. Для
пацієнтів, у
яких
спостерігається
підвищення
сироваткового
рівня
білірубіну (>
ВМН) і/або АЛТ
і АСТ більш ніж
у 3,5 раза
порівняно з
ВМН, що
супроводжується
підвищенням
рівня лужної
фосфатази більше
ніж у 6 разів
порівняно з
ВМН, зменшення
дози не
рекомендується,
але
доцетаксел взагалі
не слід
застосовувати,
якщо немає нагальної
потреби.

В  базовому   клінічному
дослідженні
доцетакселу
в комбінації з
цисплатином
і
5-фторурацилом
у хворих з аденокарциномою
шлунка серед
критеріїв виключення
з
дослідження
були
підвищені рівні
АЛТ і/або АСТ
більш ніж у 1,5
раза
порівняно з
ВМН, лужної
фосфатази —
більше ніж у 2,5
раза
порівняно з
ВМН,
білірубіну —
вище ВМН;
відповідно,
для таких
пацієнтів зменшення
дози
доцетакселу
не може бути
рекомендоване.
Препарат
взагалі не
слід застосовувати
цій
категорії
хворих, якщо
немає
нагальної
потреби.

Даних
про
застосування
доцетакселу
у комбінованій
терапії при
інших
показаннях хворим
із
порушенням
функції
печінки немає.

Пацієнти
літнього
віку. З
огляду на дані
популяційного
фармакокінетичного
аналізу,
особливих
вказівок
щодо
застосування
препарату
пацієнтам
літнього
віку немає.

При
комбінованому
застосуванні
доцетакселу
з
капецитабіном
пацієнтам
віком від 60 років
рекомендовано
зменшити
початкову дозу
капецитабіну
до 75 % (див. коротку
характеристику
лікарського
засобу
капецитабіну).

Діти

Немає
даних щодо
ефективності
та безпеки
застосування
доцетакселу
для
лікування
дітей.

Безпека
та
ефективність
доцетакселу
для лікування
карциноми
носоглотки у
дітей віком
від 1 місяця
до 18 років
поки що не
встановлені.

Немає
значущих
доказових
даних про
застосування
доцетакселу
дітям для
лікування
раку молочної
залози,
недрібноклітинного
раку легенів,
раку
передміхурової
залози, карциноми
шлунка, а
також раку
голови та
шиї, за винятком
низькодиференційованої
карциноми
носоглотки
ІІ і ІІІ
типів.

Передозування. Існує
кілька
повідомлень
про випадки
передозування
доцетакселом.
Специфічний
антидот
доцетакселу
дотепер
невідомий. У
разі
передозування
препарату
необхідно
госпіталізувати
пацієнта у спеціалізоване
відділення
та проводити ретельний
моніторинг
життєвих
функцій. При
передозуванні
слід
очікувати на
посилення
побічних
ефектів
препарату. В
першу чергу,
передбачається
розвиток
таких розладів,
як
пригнічення
функції
кісткового мозку,
периферичні
нейротоксичні
порушення та
запалення
слизових
оболонок.
Після встановлення
факту
передозування
потрібно
якнайшвидше
ввести
пацієнту
терапевтичні
дози Г-КСФ.
Якщо є
необхідність,
вживають
інших симптоматичних
заходів.

Побічні
реакції

Побічні
реакції описані
з
використанням
загальних
критеріїв
токсичності
Національного
онкологічного
інституту
США [NCI] (ІІІ
ступінь = G3;
ІІІ–ІV
ступінь = G3/4; IV
ступінь = G4) та визначень
словників COSTART і
MedDRA.

Частота
розвитку
побічних
ефектів
визначалася  таким
чином:  дуже  часто
(> 1/10), часто (> 1/100
та < 1/10), нечасто
(> 1/1000 та < 1/100), рідко
(> 1/10 000 та < 1/1000), дуже
рідко (<1/10 000),
частота
невідома (не
можна
оцінити за
доступними
даними).

У межах
кожної
категорії
частоти
побічні реакції
зазначені у
порядку
зменшення проявів.

Найчастіше
на тлі
застосування
монотерапії
доцетакселом
повідомлялося
про такі
побічні
реакції:
нейтропенія
(що мала оборотний
і
некумулятивний
характер; у
середньому
мінімальний
рівень
нейтрофілів
спостерігався
на 7-му добу, а
середня
тривалість
тяжкої
нейтропенії
(< 500 клітин/мм3)
у середньому
становила 7
днів), анемія,
алопеція, нудота,
блювання,
стоматит,
діарея та
астенія. Вираженість
побічних
явищ,
пов’язаних
із застосуванням
доцетакселу,
може зростати
при
проведенні
супутньої
терапії
іншими
засобами для
хіміотерапії.

При
застосуванні
комбінації
доцетакселу
з
трастузумабом
побічні
ефекти
(будь-якого
ступеня)
спостерігалися
у ≥ 10 %
пацієнтів.
Порівняно з
монотерапією
доцетакселом,
така
комбінація
збільшувала
частоту
серйозних
побічних ефектів
(40 проти 31 %) та
частоту
побічних
ефектів IV
ступеня (34
проти 23 %).

Найбільш
часті (≥ 5 %)
побічні
ефекти
комбінації
доцетакселу
з
капецитабіном,
що
спостерігалися
у клінічному
дослідженні
III фази у
пацієнток з
раком
молочної
залози, для
яких
попередня
терапія
антрациклінами
виявилася
неефективною,
наведені в короткій
характеристиці
лікарського
засобу
капецитабіну.

Для
комбінації з андрогенною
деприваційною
терапією
(АДТ) та з
преднізоном
або
преднізолоном
(дослідження
STAMPEDE)
представлено
побічні
явища, що виникають
протягом 6
циклів
лікування
доцетакселом
та
реєструються
щонайменше
на 2 % частіше
в групі
лікування
доцетакселом
порівняно з
контрольною
групою, з
використанням
шкали
оцінювання CTCAE
(Загальні критерії
термінології для
класифікації побічних реакцій).

При
застосуванні
доцетакселу
найчастіше
спостерігалися
нижчезазначені
побічні
реакції.

Розлади
з боку
імунної
системи.
Реакції
гіперчутливості,
як правило,
розвивалися
протягом
декількох
хвилин після початку
інфузії
доцетакселу
і за ступенем
тяжкості
коливалися
від легких до
помірних. Найчастіше
повідомлялося
про такі
симптоми, як
почервоніння
шкіри,
висипання (зі
свербежем
шкіри або без
нього),
відчуття
стиснення у
грудях, біль
у спині,
задишка,
гарячка або
озноб. Тяжкі
побічні
реакції
проявлялися
у вигляді
артеріальної
гіпотензії і/або
бронхоспазму
або
генералізованого
висипання/еритеми
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Розлади
з боку
нервової
системи.
Розвиток
тяжких периферичних
нейротоксичних
реакцій
вимагає
зменшення
дози
препарату
(див. розділи
«Спосіб застосування
та дози» й «Особливості
застосування»). Прояви
нейросенсорних
реакцій
легкого та
помірного
ступенів
включали
парестезію,
дизестезію
або больові
відчуття, в
тому числі
відчуття
печіння.
Нейромоторні
реакції
проявлялися
загальною
слабкістю.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини.
Спостерігалися
оборотні
реакції з
боку шкіри,
які за
тяжкістю, як
правило, були
легкими або
помірними. Ці
реакції
проявлялися висипанням,
в тому числі
локалізованим
на стопах та
кистях рук
(включаючи
тяжкий долонно-подошовний
синдром), а
також на
руках,
обличчі або
грудній клітці,
яке часто
супроводжувалося
свербежем.
Найчастіше
висипання
з’являлося
протягом
тижня після
інфузії
доцетакселу.
Рідше
зустрічалися
тяжкі прояви,
наприклад висипання
з подальшою
десквамацією
епітелію, що
іноді
обумовлювало
необхідність
переривання
лікування чи
повної
відміни
доцетакселу
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози» й
«Особливості
застосування»).
Серйозні ураження
нігтів
проявлялися
гіпо- чи
гіперпігментацією,
а в деяких
випадках —
болем та оніхолізисом.

Загальні
порушення та
місцеві
реакції.
Реакції у
місці
введення
препарату
були переважно
легкими і
проявлялися
гіперпігментацією,
запаленням,
почервонінням
чи сухістю
шкіри, флебітом
чи екстравазацією та набряком
вени, через
яку
проводилася
інфузія
препарату.

Випадки
затримки
рідини в
організмі
включали
такі явища,
як
периферичні
набряки, рідше
—
плевральний
чи
перикардіальний
випіт, асцит
та
збільшення
маси тіла.
Периферичні
набряки
найчастіше
починалися з
нижніх кінцівок
і могли
ставати
генералізованими,
обумовлюючи
зростання
загальної
маси тіла на 3
кг і більше.
Затримка
рідини має
кумулятивний
характер і
щодо частоти
розвитку
цього
побічного
явища, і щодо
ступеня його
вираженості
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Побічні
реакції у
хворих на рак
молочної
залози при
монотерапії
доцетакселом
у дозі 100 мг/м²

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання. Дуже
часто:
інфекційні
захворювання
(G3/4: 5,7 %; у тому
числі сепсис
і пневмонія,
летальні — у 1,7 %
випадків). Часто: інфекції,
асоційовані
з нейтропенією
G4 (G3/4: 4,6 %).

Розлади з
боку крові та
лімфатичної
системи. Дуже
часто:
нейтропенія
(G4: 76,4 %); анемія (G3/4: 8,9 %);
фебрильна
нейтропенія. Часто: тромбоцитопенія
(G4: 0,2 %).

Розлади з
боку імунної
системи. Дуже
часто:
реакції
гіперчутливості
(G3/4: 5,3 %).

Метаболічні
та аліментарні
розлади. Дуже
часто:
анорексія.

Розлади з
боку
нервової
системи. Дуже
часто: периферична
сенсорна
нейропатія (G3: 4,1
%); периферична
моторна
нейропатія (G3/4: 4
%); дисгевзія
(тяжка: 0,07 %).

Розлади з
боку серця. Часто:
аритмія (G3/4: 0,7 %). Нечасто:
серцева
недостатність.

Розлади з
боку судин. Часто:
артеріальна
гіпотензія;
артеріальна
гіпертензія;
геморагічні
ускладнення.

Розлади з
боку
респіраторної
системи, органів
грудної
клітки та
середостіння. Дуже
часто: задишка
(тяжка: 2,7 %).

Розлади з
боку травної
системи. Дуже
часто: стоматит
(G3/4: 5,3 %); діарея (G3/4: 4 %);

нудота (G3/4: 4 %);
блювання (G3/4: 3 %). Часто:
запори
(тяжкі: 0,2 %); біль
у животі
(тяжкий: 1 %); шлунково-кишкові
кровотечі
(тяжкі: 0,3 %). Нечасто: езофагіт
(тяжкий: 0,4 %).

Розлади з
боку шкіри та
підшкірної
клітковини. Дуже
часто: алопеція;
шкірні
реакції (G3/4: 5,9 %);
ураження
нігтів
(тяжкі: 2,6 %).

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату та сполучної
тканини. Дуже
часто: міалгія
(тяжка: 1,4 %). Часто: артралгія.

Загальні
порушення  та
місцеві
реакції.  Дуже
часто:  затримка
рідини в
організмі
(тяжка: 6,5 %);
астенія
(тяжка: 11,2 %); біль. Часто: місцеві
реакції
після
введення
препарату;
некардіальний
біль у грудях
(тяжкий: 0,4 %).

Результати
досліджень. Часто: G3/4
підвищений
рівень
білірубіну
крові (< 5 %); G3/4 підвищений
рівень
лужної
фосфатази (< 4 %);  G3/4
підвищений
рівень АСТ (< 3 %);
G3/4 підвищений
рівень АЛТ (< 2 %).

Окремі
побічні
реакції у
хворих на рак
молочної залози
при
застосуванні
доцетакселу
у дозі 100 мг/м2
як
монотерапії

Розлади з
боку крові та
лімфатичної
системи. Рідко:
кровотечі
або
крововиливи
на фоні тромбоцитопенії
ІІІ/ІV
ступеня.

Розлади
з боку
нервової
системи. Є
дані щодо
оборотності
процесу
ураження
нервової
системи у 35,3 %
пацієнтів, у
яких таке
ураження
розвинулося
після монотерапії
доцетакселом
у дозі 100 мг/м2.
Ці розлади
спонтанно
зникли
протягом 3
місяців.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже
рідко:
відомий один
випадок
розвитку
необоротної
алопеції в
кінці
дослідження.
73 % реакцій з боку
шкіри
зникали
протягом 21
доби.

Загальні
порушення та
місцеві
реакції. Середня
кумулятивна
доза до
відміни
препарату
становила
більше ніж 1000
мг/м2, а середній
час до
оборотного
розвитку затримки
рідини в
організмі — 16,4
тижня (діапазон:
від 0 до 42
тижнів).
Розвиток
затримки
рідини середнього
та тяжкого
ступенів
спостерігався
пізніше у
пацієнтів, що
отримали
премедикацію
(середня
кумулятивна
доза — 818,9
мг/м2),
порівняно із
пацієнтами,
яким
премедикація
не
проводилася (середня
кумулятивна
доза —  489,7 мг/м2);
однак
повідомлялося
про декілька
випадків
появи цього
побічного
явища під час
ранніх
курсів
терапії.

Побічні
реакції у
хворих на рак
молочної залози
при
монотерапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м²

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання. Дуже
часто:
інфекційні
захворювання
(G3/4: 5 %).

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Дуже
часто: нейтропенія
(G4: 54,2 %); анемія (G3/4: 10,8 %);
тромбоцитопенія
(G4: 1,7 %). Часто:
фебрильна нейтропенія.

Розлади
з боку
імунної
системи. Часто:
реакції
гіперчутливості
(тяжких не було).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади. Часто:
анорексія.

Розлади  з  боку  нервової
системи. Дуже
часто:  периферична
сенсорна  нейропатія  (G3/4: 0,8 %).
Часто: периферична
моторна
нейропатія (G3/4:
2,5 %).

Розлади
з боку серця. Часто:
аритмія
(тяжких не
було).

Розлади
з боку судин. Часто:
артеріальна
гіпотензія.

Розлади
з боку
травної
системи. Дуже
часто: нудота
(G3/4: 3,3 %); стоматит (G3/4:
1,7 %); блювання (G3/4: 0,8 %);
діарея (G3/4: 1,7 %).
Часто:
запори.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже
часто: алопеція;
шкірні
реакції (G3/4: 0,8 %). Часто: ураження
нігтів
(тяжкі: 0,8 %).

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату та сполучної
тканини. Часто:
міалгія.

Загальні
порушення та
місцеві
реакції. Дуже
часто: астенія
(тяжка: 12,4 %);
затримка
рідини в
організмі
(тяжка: 0,8 %); біль.

Результати
досліджень. Часто:
G3/4
підвищений
рівень
білірубіну
крові (< 2 %).

Побічні
реакції у
хворих на рак
молочної залози
при терапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м2
в комбінації
з
доксорубіцином

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання.
Дуже
часто:
інфекційні
захворювання
(G3/4:7,8 %).

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Дуже
часто:
нейтропенія
(G4: 91,7 %); анемія (G3/4: 9,4 %);
фебрильна
нейтропенія;
тромбоцитопенія
(G4: 0,8 %).

Розлади
з боку
імунної
системи. Часто:
реакції
гіперчутливості
(G3/4: 1,2 %).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади. Часто:
анорексія.

Розлади
з боку
нервової
системи. Дуже
часто:
периферична сенсорна
нейропатія (G3: 0,4
%). Часто:
периферична
моторна
нейропатія (G3/4:
0,4 %).

Розлади
з боку серця. Часто:
серцева
недостатність;
аритмія (тяжких
не було).

Розлади
з боку судин.
Нечасто:
артеріальна
гіпотензія.

Розлади
з боку
травної
системи. Дуже часто:
нудота (G3/4: 5 %);
стоматит (G3/4: 7,8 %);

діарея (G3/4: 6,2 %);
блювання (G3/4: 5 %);
запори.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже
часто:
алопеція;
ураження
нігтів (тяжкі:
0,4 %); шкірні
реакції
(тяжких не
було).

Розлади
з боку опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини. Часто:
міалгія.

Загальні
порушення та
місцеві
реакції. Дуже
часто:
астенія
(тяжка: 8,1 %);
затримка
рідини в
організмі
(тяжка: 1,2 %); біль.
Часто:
місцеві реакції
після
введення
препарату.

Результати
досліджень. Часто: G3/4
підвищений
рівень
білірубіну
крові (< 2,5 %); G3/4
підвищений
рівень
лужної
фосфатази (< 2,5 %).
Нечасто: G3/4
підвищений
рівень АСТ (< 1 %);
G3/4 підвищений
рівень АЛТ (< 1 %).

Побічні
реакції у
хворих на рак
молочної залози
при терапії
доцетакселем
у дозі 75 мг/м²
у комбінації
з
цисплатином

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання.
Дуже часто:
інфекційні
захворювання
(G3/4: 5,7 %).

Розлади з
боку крові та
лімфатичної
системи. Дуже
часто:
нейтропенія
(G4: 51,5 %); анемія (G3/4: 6,9 %);
тромбоцитопенія  (G4: 0,5 %).
Часто:
фебрильна
нейтропенія.

Розлади з
боку імунної
системи. Дуже
часто: реакції
гіперчутливості
(G3/4: 2,5 %).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади. Дуже
часто: анорексія.

Розлади з
боку
нервової
системи. Дуже
часто:
периферична
сенсорна
нейропатія (G3: 3,7
%);
периферична
моторна нейропатія
(G3/4: 2 %).

Розлади з
боку серця. Часто:
аритмія (G3/4: 0,7 %).
Нечасто:
серцева
недостатність.

Розлади з
боку судин. Часто:
артеріальна
гіпотензія (G3/4:
0,7 %).

Розлади
з боку
травної
системи. Дуже
часто: нудота
(G3/4:9,6 %); блювання
(G3/4:7,6 %); діарея (G3/4: 6,4 %);
стоматит (G3/4: 2 %).
Часто:
запори.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже
часто:
алопеція;
ураження
нігтів (тяжкі:
0,7 %); шкірні
реакції (G3/4: 0,2 %).

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної тканини.
Дуже
часто:
міалгія
(тяжка: 0,5 %).

Загальні
порушення та
місцеві
реакції. Дуже
часто:
астенія
(тяжка:
9,9 %); затримка
рідини в
організмі
(тяжка: 0,7 %);
гарячка (G3/4: 1,2 %). Часто:
місцеві
реакції
після
введення
препарату;
біль.

Результати
досліджень. Часто: G3/4
підвищений
рівень
білірубіну
крові (2,1 %), G3/4
підвищений
рівень AЛТ  (1,3 %).
Нечасто: G3/4
підвищений
рівень АСТ (0,5 %), G3/4
підвищений
рівень
лужної
фосфатази (0,3 %).

Побічні
реакції у хворих
на рак
молочної
залози при
терапії доцетакселом
у дозі 100 мг/м²
у комбінації
з
трастузумабом

Розлади з
боку крові та
лімфатичної
системи. Дуже
часто: нейтропенія
(G3/4: 32 %); фебрильна
нейтропенія
(у тому числі
нейтропенія,
асоційована
з гарячкою і
прийомом
антибіотиків)
або
нейтропенічний
сепсис.

Метаболічні
та аліментарні розлади. Дуже часто:
анорексія.

Розлади з
боку психіки.
Дуже
часто:
безсоння.

Розлади з
боку
нервової
системи. Дуже
часто:
парестезія;
головний
біль; дисгевзія;
гіпестезія.

Розлади з
боку серця. Часто:
серцева
недостатність.

Розлади
з боку
органів зору. Дуже часто:
підвищена
сльозотеча,
кон’юнктивіт.

Розлади
з боку судин. Дуже часто: лімфоедема.

Розлади з
боку
респіраторної
системи, органів
грудної
клітки та
середостіння.
Дуже часто:
носові
кровотечі;
фаринголарингеальний
біль;
назофарингіт;
задишка;
кашель; ринорея.

Розлади з
боку травної
системи. Дуже
часто:
нудота;
діарея;
блювання;
запори;
стоматит;
диспепсія;
біль у
животі.

Розлади з
боку шкіри та
підшкірної
клітковини. Дуже часто:
алопеція;
еритема;
висипання;
ураження
нігтів.

Розлади з
боку
опорно-рухового
апарату та сполучної
тканини. Дуже
часто:
міалгія;
артралгія;
біль у кінцівках;
біль у
кістках; біль
у спині.

Загальні
порушення та
місцеві
реакції. Дуже
часто:
астенія; периферичні
набряки;
гарячка;
підвищена
втомлюваність;
запалення
слизових
оболонок; біль;
гостре
респіраторне
захворювання;
біль у
грудях;
озноб. Часто:
летаргія.

Результати
досліджень. Дуже часто:
збільшення
маси тіла.

Окремі
побічні
реакції у
хворих на рак
молочної
залози при
застосуванні
доцетакселу у
дозі 100 мг/м² у
комбінації з
трастузумабом

Розлади з
боку крові та
лімфатичної
системи. Дуже
часто:
гематологічна
токсичність
комбінованої
терапії
трастузумабом
і
доцетакселом
зростала
порівняно з
монотерапією
доцетакселом
(32 % випадків
розвитку
нейтропенії
ІІІ/ІV
ступеня
проти 22 %, якщо
використовувати
критерії NCI-CTC [National
Cancer Institute – Common Toxicity Criteria;
Загальноприйняті
критерії
токсичності
Національного
інституту
раку США]).
Слід звернути
увагу, що
частота
розвитку
цього побічного
явища у даної
категорії
пацієнтів може
бути
недооціненою,
оскільки
навіть при монотерапії
доцетакселом
у дозі 100 мг/м2
нейтропенія,
згідно з
існуючими
даними, виникає
у 97 % пацієнтів,
при цьому у 76 % —
ІV ступеня
(відповідно
до пікового
зниження рівня
нейтрофілів
у крові).
Частота
розвитку
фебрильної
нейтропенії
або
нейтропенічного
сепсису
також
зростає у
пацієнтів, які
приймають
комбінацію
герцептину
та доцетакселу
(23 % проти 17 %
порівняно з
пацієнтами, що
знаходяться
на
монотерапії
доцетакселом).

Розлади
з боку серця. Симптомна
серцева
недостатність
була виявлена
у 2,2 % пацієнтів,
які приймали комбінацію
трастузумабу
і
доцетакселу,
порівняно з 0 %
випадків
цього побічного
явища у
пацієнтів, що
знаходилися
на
монотерапії.
У групі
дослідження,
в якій
призначали
комбінацію
доцетакселу і
трастузумабу,
64 % пацієнтів у
попередніх
курсах
лікування
отримували
антрацикліни
як
ад’ювантну
терапію, тоді
як у групі,
якій
призначали
монотерапію
доцетакселом,
антрацикліни
отримували 55 %
пацієнтів.

Побічні
реакції у
хворих на рак
молочної залози
при терапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м²
у комбінації
з
капецитабіном

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання.
Часто:
кандидоз
слизової
оболонки
порожнини
рота (G3/4: < 1 %).

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Дуже
часто:
нейтропенія
(G3/4: 63 %); анемія (G3/4: 10 %).
Часто: тромбоцитопенія
(G3/4: 3 %).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади. Дуже
часто:
анорексія (G3/4: 1 %);
зниження
апетиту. Часто:
зневоднення
(G3/4: 2 %).

Розлади
з боку
нервової
системи. Дуже
часто: дисгевзія
(G3/4: < 1 %);
парестезія (G3/4:
< 1 %). Часто: запаморочення;
головний
біль (G3/4: < 1 %);
периферична
нейропатія.

Розлади
з боку
органів зору. Дуже
часто:
підвищена
сльозотеча.

Розлади
з боку респіраторної
системи,
органів
грудної клітки
та
середостіння.
Дуже
часто:
фаринголарингеальний
біль (G3/4: 2 %). Часто:
задишка (G3/4: 1 %);
кашель (G3/4: < 1 %);
носові
кровотечі (G3/4: < 1
%).

Розлади
з боку
травної
системи. Дуже
часто:
стоматит (G3/4: 18 %);
діарея (G3/4: 14 %);
нудота (G3/4: 6 %);
блювання (G3/4: 4 %);
запори (G3/4: 1 %); біль
у животі (G3/4: 2 %);
диспепсія.
Часто: біль у
верхніх
відділах
живота;
сухість у
роті.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже
часто: долонно-подошовний
синдром (G3/4: 24 %);
алопеція (G3/4: 6 %);
ураження нігтів
(G3/4: 2 %). Часто:
дерматит;
еритематозні
висипи (G3/4: < 1 %);
зміна
кольору
нігтів;
оніхолізис (G3/4: 1
%).

Розлади  з  боку  опорно-рухового
апарату та
сполучної тканини. Дуже
часто: міалгія
(G3/4: 2 %);
артралгія (G3/4: 1 %).
Часто: біль у
кінцівках (G3/4: < 1
%); біль у спині
(G3/4: 1 %).

Загальні
порушення та
місцеві
реакції. Дуже
часто:
астенія (G3/4: 3 %);
гарячка (G3/4: 1 %);
підвищена
втомлюваність
/ загальна
слабкість (G3/4: 5 %);
периферичні
набряки (G3/4: 1 %).
Часто: летаргія;
біль.

Результати
досліджень. Часто:
зменшення
маси тіла;
підвищений
рівень
білірубіну
крові (G3/4: 9 %).

Побічні
реакції у
хворих на рак
молочної
залози при
терапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м²
у комбінації
з
преднізоном
або
преднізолоном

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання. Дуже
часто:
інфекційні
захворювання
(G3/4: 3,3 %).

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Дуже
часто:
нейтропенія
(G3/4: 32 %); анемія (G3/4: 4,9 %).
Часто: тромбоцитопенія
(G3/4: 0,6 %); фебрильна
нейтропенія.

Розлади
з боку
імунної
системи.  Часто:
реакції
гіперчутливості
(G3/4: 0,6 %).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади. Дуже
часто:
анорексія (G3/4: 0,6 %).

Розлади
з боку
нервової
системи. Дуже
часто:
периферична
сенсорна
нейропатія (G3/4:
1,2 %); дисгевзія (G3/4:
0 %). Часто: периферична
моторна
нейропатія (G3/4: 0
%).

Розлади
з боку
органів зору.
Часто:
підвищена
сльозотеча (G3/4:
0,6 %).

Розлади
з боку серця. Часто:
погіршення
функції
лівого
шлуночка (G3/4: 0,3 %).

Розлади
з боку
респіраторної
системи,
органів
грудної
клітки та
середостіння.
Часто:
носові
кровотечі (G3/4: 0 %);
задишка (G3/4: 0,6 %);
кашель (G3/4: 0 %).

Розлади
з боку
травної
системи. Дуже
часто: нудота
(G3/4: 2,4 %); діарея (G3/4: 1,2 %);
стоматит/фарингіт
(G3/4: 0,9 %); блювання (G3/4:
1,2 %).

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже
часто:
алопеція;
ураження
нігтів (тяжких
не було).
Часто:
висипання зі
злущуванням
(G3/4: 0,3 %).

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату та сполучної
тканини. Часто:
артралгія (G3/4: 0,3 %);
міалгія (G3/4: 0,3 %).

Загальні
порушення та
місцеві
реакції. Дуже
часто:
підвищена
втомлюваність
(G3/4: 3,9 %); затримка
рідини в
організмі
(тяжка: 0,6 %).

Опис
побічних
реакцій,
зареєстрованих
у пацієнтів з
місцевопоширеним
(або
метастатичним)
гормоночутливим
раком
передміхурової
залози з
високим
ступенем
ризику при терапії
доцетакселом у дозі 75 мг/м2
у комбінації
з
преднізоном
або
преднізолоном
та АДТ
(дослідження
STAMPEDE)

Порушення
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Дуже часто:
нейтропенія
(G3/4: 12 %), анемія,
фебрильна
нейтропенія
(G3/4: 15 %).

Порушення
з боку
імунної
системи. Часто:
гіперчутливість
(G3/4: 1 %).

Порушення
з боку
ендокринної
системи. Часто:
цукровий
діабет (G3/4: 1 %).

Порушення
з боку обміну
речовин і
харчування. Часто:
втрата
апетиту.

Порушення
психіки. Дуже часто:
безсоння (G3: 1 %).

Порушення  з  боку
нервової системи.  Дуже
часто:  периферична
сенсорна
нейропатія (≥
G3:

2 %),
головний
біль. Часто:
запаморочення.

Порушення
з боку
органів зору.
Часто:
нечіткість
зору.

Порушення
з боку серця. Часто: гіпотензія (G3:
0 %).

Респіраторні,
торакальні та
середостінні
розлади. Дуже часто:
задишка (G3: 1 %),
кашель (G3: 0 %),
інфекція верхніх
дихальних
шляхів (G3:1 %).
Часто:
фарингіт (G3: 0 %).

Розлади
з боку
шлунково-кишкового
тракту. Дуже
часто: діарея
(G3: 3 %), стоматит (G3: 0 %),
запор (G3: 0 %), нудота
(G3: 1 %), диспепсія,
біль у животі
(G3: 0 %), метеоризм.
Часто:
блювання (G3: 1 %).

Порушення
з боку шкіри
та
підшкірних
тканин. Дуже
часто: алопеція
(G3: 3 %), зміни
нігтів (G3: 1 %).
Часто: висип.

Порушення
з боку
скелетно-м’язової
та сполучної
тканини. Дуже часто:
міалгія.

Загальні
розлади та
реакції в
місці введення.
Дуже
часто:
летаргія (G3/4: 2 %),
грипоподібні
симптоми  (G3: 0 %),
астенія  (G3: 0 %),
затримка
рідини  в організмі.
Часто:
лихоманка (G3:

1 %),
кандидоз
ротової
порожнини,
гіпокальціємія
(G3: 0 %),
гіпофосфатемія
(G3/4: 1 %),
гіпокаліємія
(G3: 0 %).

Побічні
реакції при ад’ювантній
терапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м2
у комбінації
з
доксорубіцином
і
циклофосфамідом
у пацієнтів з
раком
молочної
залози з
метастазами
у лімфатичні
вузли
(дослідження
TAX 316) та без них
(дослідження
GEICAM 9805), об’єднані
дані

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання.
Дуже
часто:
інфекційні
захворювання
(G3/4: 2,4 %);

нейтропенічні
інфекції (G3/4: 2,6 %).

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Дуже
часто: анемія
(G3/4: 3 %);
нейтропенія
(G3/4: 59,2 %); тромбоцитопенія
(G3/4: 1,6 %); фебрильна
нейтропенія
(G3/4: НЗ).

Розлади
з боку
імунної
системи. Часто:
реакції
гіперчутливості
(G3/4: 0,6 %).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади. Дуже
часто:
анорексія (G3/4: 1,5 %).

Розлади
з боку
нервової
системи. Дуже
часто:
дисгевзія (G3/4: 0,6 %);
периферична
сенсорна
нейропатія (G3/4:
< 0,1 %). Часто:
периферична
моторна
нейропатія (G3/4: 0
%). Нечасто:
синкопе (G3/4: 0 %); прояви
нейротоксичності
(G3/4: 0 %);
сонливість (G3/4: 0
%).

Розлади
з боку
органів зору.
Дуже часто:
кон’юнктивіт
(G3/4: < 0,1 %). Часто:
підвищена
сльозотеча (G3/4:
< 0,1 %).

Розлади
з боку серця. Часто:
аритмія (G3/4: 0,2 %).

Розлади
з боку судин. Дуже
часто:
відчуття
приливів (G3/4: 0,5 %).
Часто: артеріальна
гіпотензія (G3/4: 0
%); флебіт (G3/4: 0 %).
Нечасто: лімфоедема
(G3/4: 0 %).

Розлади
з боку
респіраторної
системи, органів
грудної клітки
та
середостіння.
Часто:
кашель (G3/4: 0 %).

Розлади
з боку
травної
системи. Дуже
часто: нудота
(G3/4: 5,0 %); стоматит (G3/4:
6,0 %); блювання (G3/4: 4,2 %);
діарея (G3/4: 3,4 %);
запори (G3/4: 0,5 %).
Часто: біль у
животі (G3/4: 0,4 %).

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже
часто:
алопеція
(стійка: < 3 %);
шкірні прояви
токсичності
(G3/4: 0,6 %); ураження
нігтів (G3/4: 0,4 %).

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату та сполучної
тканини.  Дуже
часто:
міалгія  (G3/4:

0,7 %);
артралгія (G3/4: 0,2 %).

Загальні
порушення та
місцеві
реакції. Дуже
часто:
астенія (G3/4: 10 %);
гарячка (G3/4: НЗ);
периферичні
набряки (G3/4: 0,2 %).

Розлади
з боку
репродуктивної
системи та молочних
залоз. Дуже часто:
аменорея (G3/4: HЗ).

Результати
досліджень. Часто:
збільшення
маси тіла (G3/4: 0 %);
зменшення маси
тіла (G3/4: 0,2 %).

Окремі
побічні
реакції, що
виникли при
проведенні
ад’ювантної
терапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м2
у комбінації
з
доксорубіцином
і циклофосфамідом
у пацієнтів,
хворих на рак
молочної
залози з
метастазами
у лімфатичні
вузли (дослідження
TAX 316) та без них
(дослідження
GEICAM 9805).

Розлади
з боку
нервової
системи. У
дослідженні
TAX316
периферична
сенсорна нейропатія
почалася під
час періоду
лікування та
утримувалася
протягом
подальшого
спостереження
у 84 пацієнток
(11,3 %) в групі застосування
схеми TAC і у 15
пацієнток (2 %) в
групі застосування
схеми FAC. На
кінець
періоду подальшого
спостереження
(медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 8 років)
периферична
сенсорна нейропатія
утримувалася
у 10 пацієнток (1,3
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 2
пацієнток (0,3 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

У
дослідженні
GEICAM 9805
периферична
сенсорна нейропатія,
яка почалася
під час
періоду лікування,
утримувалася
протягом подальшого
спостереження
у 10 пацієнток (1,9
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 4
пацієнток (0,8 %) в
групі
застосування
схеми FAC. На
кінець періоду
подальшого
спостереження
(медіана тривалості
подальшого
спостереження
становила 10
років і 5
місяців) периферична
сенсорна
нейропатія
утримувалася
у 3 пацієнток (0,6
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 1
пацієнтки (0,2 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

Розлади
з боку серця. У
дослідженні
TAX 316 у 26
пацієнтів (3,5 %) в
групі застосування
схеми TAC і у 17 пацієнтів
(2,3 %) в групі
застосування
схеми FAC розвинулася
застійна
серцева
недостатність
(ЗСН). В усіх
пацієнтів, за
винятком
одного
пацієнта в
кожній з
груп, ЗСН
була діагностована
через більш
ніж 30 днів
після початку
лікування. 2
пацієнти в
групі застосування
схеми TAC і 4
пацієнти в
групі застосування
схеми FAC
померли
через
серцеву недостатність.

У
дослідженні
GEICAM 9805 під час
періоду
подальшого
спостереження
у 3 пацієнток (0,6
%) в групі застосування
схеми TAC і у 3
пацієнток (0,6 %) в
групі застосування
схеми FAC
розвинулася
застійна серцева
недостатність.

На
кінець
періоду
подальшого
спостереження
(фактична
медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 10
років і 5 місяців)
у жодної з
пацієнток в
групі
застосування
схеми TAC не
спостерігалося
застійної
серцевої
недостатності
і 1 пацієнтка
в групі
застосування
схеми TAC
померла
через
дилатаційну
кардіоміопатію,
а в групі
застосування
схеми FAC
застійна серцева
недостатність
утримувалася
у 1 пацієнтки (0,2
%).

Розлади
з боку шкіри
та підшкірної
клітковини. У
дослідженні
TAX316 алопеція,
яка
утримувалася
у період
подальшого
спостереження,
відмічалася
у 687 з 744
пацієнток (92,3 %)
в групі
застосування
схеми TAC і у 645 з 736
пацієнток (87,6 %)
в групі
застосування
схеми FAC.

На кінець
періоду
подальшого
спостереження
(фактична медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 8
років)
алопеція
утримувалася
у 29 пацієнток
в групі
застосування
схеми TAC (3,9 %) і у 16
пацієнток в
групі
застосування
схеми FAC (2,2 %).

У
дослідженні
GEICAM 9805 алопеція,
яка почалася
під час
періоду лікування
і
утримувалася
протягом
подальшого
спостереження,
відмічалася
у 49 пацієнток (9,2
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 35
пацієнток (6,7 %) в
групі
застосування
схеми FAC.
Алопеція,
пов’язана із
застосуванням
досліджуваного
препарату,
почалася або
посилилася
під час
періоду
подальшого
спостереження
у 42 пацієнток (7,9
%) в групі застосування
схеми TAC і у 30
пацієнток (5,8 %) в
групі застосування
схеми FAC.

На кінець
періоду
подальшого
спостереження
(медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 10
років і 5
місяців)
алопеція утримувалася
у 3 пацієнток (0,6
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 1
пацієнтки (0,2 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

Розлади
з боку
репродуктивної
системи та молочних
залоз. У
дослідженні
TAX316 аменорея,
яка почалася
під час
періоду
лікування і
утримувалася
протягом
подальшого
спостереження
після закінчення
хіміотерапії,
відмічалася
у 202 з 744 пацієнток
(27,2 %) в групі
застосування
схеми TAC і у 125 з 736
пацієнток (17,0 %)
в групі
застосування
схеми FAC. На
кінець періоду
подальшого
спостереження
(медіана тривалості
подальшого
спостереження
становила 8
років)
аменорея
утримувалася
у 121 з 744
пацієнток (16,3 %)
в групі
застосування
схеми TAC і у 86
пацієнток (11,7 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

У
дослідженні
GEICAM 9805 аменорея,
яка почалася
під час
періоду
лікування і
утримувалася
протягом
подальшого
спостереження,
відмічалася
у 18 пацієнток (3,4
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 5
пацієнток (1,0 %) в
групі застосування
схеми FAC. На
кінець
періоду подальшого
спостереження
(медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 10 років
і 5 місяців)
аменорея
утримувалася
у 7 пацієнток (1,3
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 4 пацієнток
(0,8 %) в групі
застосування
схеми FAC.

Загальні
розлади та
реакції у
місці введення.
У
дослідженні
TAX316
периферичні
набряки, які
почалися під
час періоду
лікування і
утримувалися
протягом
подальшого
спостереження
після
закінчення
хіміотерапії,
відмічалися
у 119 з 744 пацієнток
(16,0 %) в групі
застосування
схеми TAC і у 23 з 736
пацієнток (3,1 %) в
групі
застосування
схеми FAC. На кінець
періоду
подальшого
спостереження
(фактична
медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 8
років)
периферичні
набряки
утримувалися
у 19 пацієнток (2,6
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 4
пацієнток (0,5 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

У
дослідженні
TAX316 лімфатичні
набряки, які
почалися під
час періоду
лікування і
утримувалися
протягом
подальшого
спостереження
після
закінчення хіміотерапії,
відмічалися
у 11 з 744
пацієнток (1,5 %) в
групі
застосування
схеми TAC і у 1 з 736
пацієнток (0,1 %) в
групі
застосування
схеми FAC. На
кінець періоду
подальшого
спостереження
(фактична
медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 8
років)
лімфатичні
набряки
утримувалися
у 6 пацієнток (0,8
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 1
пацієнтки (0,1 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

У
дослідженні
TAX316 астенія, яка
почалася під
час періоду
лікування і
утримувалася
протягом
подальшого
спостереження
після
закінчення
хіміотерапії,
відмічалася
у 236 з 744
пацієнток (31,7 %)
в групі застосування
схеми TAC і у 180 з 736
пацієнток (24,5 %)
в групі
застосування
схеми FAC. На
кінець
періоду подальшого
спостереження
(фактична
медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 8
років) астенія
утримувалася
у 29 пацієнток (3,9
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 16
пацієнток (2,2 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

У
дослідженні
GEICAM 9805
периферичні
набряки, які почалися
під час
періоду
лікування,
утримувалися
протягом
подальшого
спостереження
у 4 пацієнток (0,8
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 2
пацієнток (0,4 %) в
групі
застосування
схеми FAC. На
кінець
періоду
подальшого
спостереження
(медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 10
років і 5
місяців) у
жодної з
пацієнток (0 %) в
групі
застосування
схеми TAC не
спостерігалося
периферичних
набряків, а в
групі застосування
схеми FAC
периферичні
набряки
утримувалися
у 1 пацієнтки (0,2
%). Лімфатичні
набряки, які
почалися під
час періоду
лікування,
утримувалися
протягом подальшого
спостереження
у 5 пацієнток (0,9
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 2
пацієнток (0,4 %) в
групі
застосування
схеми FAC. На
кінець періоду
подальшого
спостереження
лімфатичні набряки
утримувалися
у 4 пацієнток (0,8
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 1
пацієнтки (0,2 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

Астенія,
яка почалася
під час
періоду лікування
і
утримувалася
протягом
подальшого
спостереження,
відмічалася
у 12 пацієнток (2,3
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 4
пацієнток (0,8 %) в
групі
застосування
схеми FAC. На
кінець
періоду
подальшого
спостереження
астенія
утримувалася
у 2 пацієнток (0,4
%) в групі
застосування
схеми TAC і у 2
пацієнток (0,4 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

Гострий
лейкоз / мієлодиспластичний
синдром. Протягом
10 років
подальшого
спостереження
у рамках
дослідження
TAX 316 гострий
лейкоз був
виявлений у 3
з 744 пацієнток
(0,4 %) в групі
застосування
схеми TAC і у 1 з 736
пацієнток (0,1 %) в
групі застосування
схеми FAC.
Протягом
періоду
подальшого
спостереження
(медіана
тривалості
подальшого
спостереження
становила 8
років) від
гострого
мієлолейкозу
померли 1
пацієнтка (0,1 %) в
групі
застосування
схеми TAC і 1
пацієнтка (0,1 %) в
групі
застосування
схеми FAC.
Мієлодиспластичний
синдром був
діагностований
у 2 з 744 пацієнток
(0,3 %) в групі
застосування
схеми TAC і у 1 з 736
пацієнток (0,1 %) в
групі
застосування
схеми FAC.

Після 10 років
подальшого
спостереження
у дослідженні
GEICAM 9805 гострий
лейкоз виник
у 1 з 532 (0,2 %) пацієнток
в групі
застосування
схеми TAC. В групі
застосування
схеми FAC
жодних
випадків не
спостерігалося.

У жодного
пацієнта з
усіх груп
лікування не
діагностовано
мієлодиспластичного
синдрому.

Нейтропенічні
ускладнення.
У
таблиці 13
показано, що
частота виникнення
нейтропенії
IV ступеня,
фебрильної
нейтропенії
та
нейтропенічної
інфекції у
пацієнтів,
які
проходили
первинну профілактику
Г-КСФ,
знизилась
після того,
як така
профілактика
стала
обов’язковою
у групі TAC
дослідження
GEICAM.

Таблиця 2

Нейтропенічні
ускладнення
у пацієнтів,
які приймали
TAC з первинною
профілактикою
за допомогою
Г-КСФ чи без
такої
профілактики
(дослідження
GEICAM 9805)

Ускладнення

Без
первинної
профілактики
за
допомогою Г-КСФ

(n = 111)

n (%)

З
первинною
профілактикою
за
допомогою
Г-КСФ

(n = 421)

n (%)

Нейтропенія
(IV ступеня)

104 (93,7)

135 (32,1)

Фебрильна
нейтропенія

28 (25,2)

23 (5,5)

Нейтропенічна
інфекція

14 (12,6)

21 (5,0)

Нейтропенічна
інфекція (III–IV
ступеня)

2 (1,8)

5 (1,2)

Побічні
реакції у
хворих на аденокарциному
шлунка під
час терапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м²
у комбінації
з
цисплатином
та 5-фторурацилом

Інфекційні
та
паразитарні
захворювання.
Дуже
часто:
нейтропенічні
інфекції,
інфекційні
захворювання
(G3/4: 11,7 %).

Розлади
з боку крові
та лімфатичної
системи. Дуже
часто: анемія
(G3/4: 20,9 %),
нейтропенія
(G3/4: 83,2 %); тромбоцитопенія
(G3/4: 8,8 %); фебрильна
нейтропенія.

Розлади
з боку
імунної
системи. Дуже
часто:
реакції
гіперчутливості
(G3/4: 1,7 %).

Метаболічні
та
аліментарні
розлади. Дуже
часто:
анорексія (G3/4: 11,7 %).

Розлади
з боку
нервової
системи. Дуже
часто:
периферична
сенсорна
нейропатія (G3/4:
8,7 %). Часто:
запаморочення
(G3/4: 2,3 %);
периферична
моторна
нейропатія (G3/4:
1,3 %).

Розлади
з боку
органів зору.
Часто:
підвищена сльозотеча
(G3/4: 0 %).

Розлади
з боку
органів
слуху та
рівноваги. Часто:
погіршення
слуху (G3/4: 0 %).

Розлади
з боку серця. Часто:
аритмія (G3/4: 1,0 %).

Розлади
з боку
травної
системи. Дуже
часто: діарея
(G3/4: 19,7 %), нудота (G3/4: 16 %),
стоматит (G3/4: 23,7 %),
блювання (G3/4: 14,3 %).
Часто: запори
(G3/4: 1,0 %), біль у
животі (G3/4: 1,0 %),
езофагіт/дисфагія/одинофагія
(G3/4: 0,7 %).

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже
часто:
алопеція (G3/4: 4,0 %).
Часто:
висипання зі
свербежем (G3/4: 0,7 %),
ураження
нігтів (G3/4: 0,7 %),
посилене
злущування шкірного
епітелію (G3/4: 0 %).

Загальні
порушення та
місцеві
реакції.
Дуже часто:
летаргія  (G3/4: 19,0 %),
гарячка  (G3/4:

2,3 %), затримка
рідини в
організмі
(тяжка / небезпечна
для життя: 1 %).

Окремі
побічні
реакції у
хворих на
аденокарциному
шлунка під
час терапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м2
у комбінації
з
цисплатином
і
5-фторурацилом

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Фебрильна
нейтропенія
та
нейтропенічні
інфекції
розвивалися
у 17,2 % та 13,5 %
пацієнтів
відповідно,
якщо не враховувати,
чи
застосовували
Г-КСФ. Г-КСФ
призначали з
метою
вторинної
профілактики
у 19,3 % пацієнтів
(10,7 % всіх
проведених
циклів
хіміотерапії).
Фебрильна
нейтропенія
та нейтропенічні
інфекції
розвинулися
відповідно  у  12,1 %  та  3,4 %
пацієнтів,  що
отримували  Г-КСФ,  і  в 15,6 % та 12,9 %
пацієнтів,
яким профілактика
за допомогою
Г-КСФ не
проводилася
(див. розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Побічні
реакції у
хворих на рак
голови і шиї
під час
терапії
доцетакселом
у дозі 75 мг/м²
у комбінації
з
цисплатином
та
5-фторурацилом.

Індукційна
хіміотерапія
з подальшим
застосуванням
променевої
терапії (дослідження
TAX 323)

Інфекційні  та
паразитарні
захворювання.
Дуже
часто:
інфекційні
захворювання  (G3/4: 6,3 %), нейтропенічні
інфекції.

Пухлини
доброякісні,
злоякісні та
невизначені
(в тому числі
кісти та
поліпи).
Часто: біль,
обумовлений
злоякісною
пухлиною (G3/4: 0,6 %).

Розлади з
боку крові та
лімфатичної
системи. Дуже
часто:
нейтропенія
(G3/4: 76,3 %), анемія (G3/4: 9,2 %),
тромбоцитопенія
(G3/4: 5,2 %). Часто: фебрильна
нейтропенія.

Розлади з
боку імунної
системи. Часто:
реакції
гіперчутливості
(тяжких не було).

Метаболічні
та аліментарні розлади. Дуже часто:
анорексія (G3/4: 0,6 %).

Розлади з
боку
нервової
системи. Дуже
часто:
дисгевзія/паросмія,
периферична
сенсорна
нейропатія (G3/4:
0,6 %). Часто:
запаморочення.

Розлади з
боку органів
зору.
Часто:
підвищена
сльозотеча,
кон’юнктивіт.

Ураження
органів
слуху та
рівноваги. Часто:
погіршення слуху.

Розлади з
боку серця. Часто: ішемія
міокарда (G3/4: 1,7 %).
Нечасто:
аритмія (G3/4: 0,6 %).

Розлади з
боку судин: Часто:
ураження вен
(G3/4: 0,6 %).

Розлади з
боку травної
системи. Дуже
часто: нудота
(G3/4: 0,6 %), стоматит (G3/4:
4,0 %), діарея (G3/4: 2,9 %),
блювання (G3/4: 0,6 %).
Часто:
запори,
езофагіт/дисфагія/одинофагія
(G3/4: 0,6 %), біль у
животі;
диспепсія;
шлунково-кишкові
кровотечі (G3/4: 0,6 %).

Розлади з
боку шкіри та
підшкірної
клітковини. Дуже часто:
алопеція (G3/4: 10,9 %).
Часто: висипання
зі свербежем,
підвищена
сухість шкіри,
посилене
злущування
шкірного
епітелію (G3/4: 0,6 %).

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату та сполучної
тканини. Часто:
міалгія (G3/4: 0,6 %). Загальні
порушення  та
місцеві
реакції.  Дуже
часто:
летаргія (G3/4: 3,4 %), гарячка
(G3/4: 0,6 %),
затримка
рідини в
організмі,
набряки.

Результати
досліджень. Часто:
збільшення
маси тіла.

Індукційна
хіміотерапія
з подальшим
застосуванням
(дослідження
TAX 324)

Інфекційні  та
паразитарні
захворювання.
Дуже
часто:  інфекційні
захворювання  (G3/4: 3,6 %).
Часто:
нейтропенічні
інфекції.

Пухлини
доброякісні,
злоякісні та
невизначені
(в тому числі
кісти та
поліпи). Часто:
біль,
обумовлений
злоякісною
пухлиною (G3/4: 1,2 %).

Розлади
з боку крові
та
лімфатичної
системи. Дуже
часто:
нейтропенія
(G3/4: 83,5 %),
анемія (G3/4: 12,4 %),
тромбоцитопенія
(G3/4: 4,0 %),
фебрильна
нейтропенія.

Розлади
з боку
імунної
системи. Нечасто:
реакції
гіперчутливості.

Метаболічні
та аліментарні розлади. Дуже часто:
анорексія (G3/4: 12,0 %).

Розлади
з боку
нервової
системи. Дуже
часто:
дисгевзія/паросмія
(G3/4: 0,4 %); периферична
сенсорна
нейропатія (G3/4:
1,2 %). Часто:
запаморочення
(G3/4: 2,0 %);
периферична
моторна
нейропатія (G3/4:
0,4 %).

Розлади
з боку
органів зору.
Часто:
підвищена
сльозотеча.
Нечасто:
кон’юнктивіт.

Розлади
з боку
органів
слуху та
рівноваги. Дуже часто:
погіршення
слуху (G3/4: 1,2 %).

Розлади
з боку серця. Часто:
аритмія (G3/4: 2,0 %).
Нечасто:
ішемія
міокарда.

Розлади
з боку судин. Нечасто:
ураження вен.

Розлади
з боку
травної
системи. Дуже
часто: нудота
(G3/4: 13,9 %), стоматит (G3/4:
20,7 %), блювання (G3/4: 8,4
%), діарея (G3/4: 6,8 %),
езофагіт/дисфагія/одинофагія
(G3/4: 12,0 %), запори (G3/4: 0,4 %).
Часто:
диспепсія (G3/4: 0,8 %),
біль у шлунку
та кишечнику (G3/4: 1,2), шлунково-кишкові
кровотечі (G3/4: 0,4 %).

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Дуже часто:
алопеція (G3/4: 4,0 %),
висипання зі
свербежем.
Часто:
підвищена
сухість
шкіри, посилене
злущування
шкірного
епітелію.

Розлади
з боку
опорно-рухового
апарату та
сполучної
тканини. Часто:
міалгія (G3/4: 0,4 %).

Загальні
порушення та
місцеві  реакції.  Дуже
часто:
летаргія  (G3/4:  4,0 %),
гарячка  (G3/4:

3,6 %),
затримка
рідини в
організмі (G3/4: 1,2 %), набряки
(G3/4: 1,2 %).

Результати
досліджень. Дуже
часто:
зменшення
маси тіла.
Нечасто: збільшення
маси тіла.

Дані постмаркетингового
спостереження

Пухлини
доброякісні,
злоякісні та
невизначені
(в тому числі
кісти та
поліпи). Прийом
доцетакселу
в комбінації
з іншими протипухлинними
засобами
лікування, які
пов’язують з
виникненням
другого
первинного
злоякісного
захворювання,
асоціювався
з випадками
розвитку другого
первинного
злоякісного
захворювання
(частота
невідома), в
тому числі гострого
мієлолейкозу,
мієлодиспластичного
синдрому і
неходжкінської
лімфоми. У
опорних
клінічних
дослідженнях
у пацієнток з
раком
молочної залози
на фоні
застосування
схеми TAC
відмічалися
випадки
виникнення
гострого
мієлолейкозу
і
мієлодиспластичного
синдрому (частота
невідома).

Розлади з
боку крові та
лімфатичної
системи. Повідомлялося
про
пригнічення
функції кісткового
мозку та інші
гематологічні
побічні
ефекти. Були
також
повідомлення
про розвиток
синдрому
дисемінованого
внутрішньосудинного
згортання
крові, часто пов’язаного
із сепсисом
або
поліорганною
недостатністю.

Розлади з
боку імунної
системи. Відомо
про кілька
випадків
розвитку
анафілактичного
шоку, іноді
летального.

Повідомлялося
про реакції
гіперчутливості
(частота
невідома) на
фоні прийому
доцетакселу
у пацієнтів,
у яких раніше
виникали
реакції
гіперчутливості
на
паклітаксел.

Розлади з
боку
нервової
системи. Призначення
доцетакселу
обумовило
рідкісні
випадки
розвитку
судом або
минущої втрати
свідомості.
Ці реакції
іноді спостерігалися
під час
інфузії
препарату.

Розлади з
боку органів
зору. Повідомлялося
про дуже
рідкісні
випадки
минущих
порушень
зору
(спалахи,
миготіння
світла перед
очима,
скотоми), що,
як правило,
розвивалися
під час
інфузії
препарату і
супроводжувалися
реакціями
гіперчутливості.
Ці розлади самостійно
проходили
після
припинення інфузії.
Були
повідомлення
про рідкісні
випадки  із
супутнім
кон’юнктивітом
або без
нього, що
розвивалися
як наслідок
обструкції
слізної
протоки та
обумовлювали
посилену
сльозотечу.

У
пацієнтів,
які
отримували
доцетаксел,
спостерігалися
випадки
кістоподібного
набряку
макули (КНМ).

Розлади з
боку органів
слуху та
рівноваги. Повідомлялося
про рідкісні
випадки розвитку
ототоксичності,
погіршення
і/або втрати
слуху.

Розлади з
боку серця. Повідомлялося
про рідкісні
випадки розвитку
інфаркту
міокарда.

У
пацієнтів,
які отримували
доцетаксел у
комбінованих
схемах разом
з
доксорубіцином,
5-фторурацилом
та/або
циклофосфамідом,
спостерігалися
випадки
розвитку
шлуночкових
аритмій, в тому
числі
шлуночкової
тахікардії
(частота
невідома),
іноді
летальної.

Розлади з
боку судин. Повідомлялося
про рідкісні
випадки
розвитку
венозних
тромбоемболічних
порушень.

Розлади з
боку
респіраторної
системи, органів
грудної
клітки та
середостіння.
Повідомлялося
про рідкісні
випадки гострого
респіраторного
дистрес-синдрому,
інтерстиціальної
пневмонії/пневмоніту,
інтерстиціального
захворювання
легень,
фіброзу
легень та
дихальної
недостатності,
які іноді
були
летальними. У
пацієнтів,
які
отримували
супутню променеву
терапію,
спостерігалися
рідкісні випадки
променевого
пневмоніту.

Розлади
з боку травної
системи. Повідомлялося
про рідкісні
випадки ентероколіту,
в тому числі
коліту,
ішемічного коліту
та
нейтропенічного
ентероколіту,
з потенційним
летальним
наслідком
(частота
невідома).

Відомо
про рідкісні
випадки
розвитку
зневоднення
як наслідку
шлунково-кишкових
розладів, в
тому числі
ентероколіту
та
перфорацій
травного
тракту. Були
повідомлення
про рідкісні
випадки
розвитку
кишкової
непрохідності
та
обструкції кишечнику.

Гепатобіліарні
розлади. Повідомлялося
про дуже
рідкісні
випадки розвитку
гепатиту,
іноді
летального
(переважно у
пацієнтів, що
мали
печінкову
дисфункцію
ще до початку
хіміотерапії).

Розлади з
боку нирок та
сечовивідних
шляхів. Повідомлялося
про випадки
дисфункції
нирок та
ниркової
недостатності.
Приблизно у 20 %
цих випадків
не було виявлено
жодних
факторів
ризику
розвитку гострої
ниркової
недостатності,
таких як супутнє
застосування
нефротоксичних
лікарських
засобів або
шлунково-кишкові
розлади.

Розлади
з боку шкіри
та
підшкірної
клітковини. Повідомлялося
про дуже
рідкісні
випадки розвитку
на тлі
прийому
доцетакселу
системного
червоного
вовчака та
випадки
тяжких шкірних
побічних
реакцій,
таких як
синдром Стівенса
— Джонсона,
токсичний
епідермальний
некроліз та гострий
генералізований
екзентематозний
пустульоз. У
деяких
випадках
розвиток цих
побічних
явищ могли
обумовлювати
супутні
фактори. Були
повідомлення
також про розвиток
на тлі
прийому
доцетакселу
склеродермоподібних
уражень, яким
зазвичай передував
периферичний
лімфатичний
набряк.
Повідомлялося
про випадки
стійкої алопеції
(частота невідома).

Загальні
розлади та
місцеві
реакції. Повідомлялося
про рідкісні
випадки появи
феномену
повернення
променевої
реакції
(гострі
променеві
реакції на
тлі хіміотерапії,
що
проводиться
через кілька
тижнів, місяців
або років
після
променевої
терапії).

Відомо про
випадки
розвитку
рецидивної
реакції в
місці
ін’єкції
(рецидив
реакції
шкіри у місці,
в якому
раніше
відмічалася
екстравазація,
після
введення
доцетакселу
в іншу ділянку),
проведеної в
ділянку, на
якій раніше
відмічалася
екстравазація
(частота невідома).

Затримка
рідини в
організмі не
супроводжувалася
гострими
епізодами
олігурії або артеріальної
гіпотензії.

Повідомлялося
про рідкісні
випадки розвитку
зневоднення
та набряку
легень.

Метаболічні
та
аліментарні
розлади. Повідомлялося
про випадки
порушення
електролітної
рівноваги. Відомо
про випадки
гіпонатріємії,
головним
чином
асоційовані
із дегідратацією,
блюванням та
пневмонією.
Спостерігалися
гіпокаліємія,
гіпомагніємія
та гіпокальціємія,
як правило,
при
шлунково-кишкових
розладах,
особливо при
діареї.
Повідомлялося
про синдром
лізису пухлин,
потенційно
летальний
(частота
невідома).

Розлад
опорно-рухового
апарату. Повідомлялося
про міозит у
зв’язку із
застосуванням
доцетакселу
(частота
невідома).

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції.
Повідомлення
про побічні
реакції
після
реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь/ризик
при
застосуванні
цього
лікарського
засобу.
Медичним та фармацевтичним
працівникам,
а також пацієнтам
або їх законним
представникам
слід
повідомляти
про усі
випадки
підозрюваних
побічних реакцій
та
відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за посиланням:
https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 2 роки.

Умови
зберігання. Зберігати
в
холодильнику
(при
температурі
від +2 °С до +8 °С).
Зберігати в
оригінальній
упаковці.
Тримати у
недоступному
для дітей місці.

Несумісність. Цей
лікарський
засіб не
можна
змішувати із
жодним іншим
лікарським
засобом,
окрім зазначених
у розділі
«Особливості
застосування».

Упаковка. По 1
мл (20 мг) або по 4
мл (80 мг), або по 8
мл (160 мг) у
флаконі; по 1
флакону в
картонній
коробці.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник. Гетеро
Лабз Лімітед /
Hetero Labs Limited.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності.

Юніт-VІ,
ТСІІС,
Формулейшен
СЕЗ, Сі № 410 і 411,
Полепаллі
Віледж,
Джадчерла
Мандал,
Махабубнагар-Дістрікт,
Телангана,
Пін-509301, Індія / Unit-VI,
TSIIC, Formulation SEZ, Sy No. 410 & 411, Polepally Village, Jadcherla
Mandal, Mahaboobnagar-District, Telangana, Pin‑509301, India.