ІНСТРУКЦІЯ

для
медичного
застосування
лікарського засобу

АБІРАТЕРОНУ
АЦЕТАТ

(ABIRATERONE ACETATE)

Склад:

діюча
речовина:
абіратерону
ацетат;

1
таблетка містить
абіратерону
ацетату 250 мг;

допоміжні
речовини: лактоза,
моногідрат; целюлоза
мікрокристалічна, натрію
кроскармелоза;
повідон 30; натрію
лаурилсульфат;
кремнію
діоксид колоїдний
безводний;
магнію
стеарат.

Лікарська
форма.
Таблетки.

Основні
фізико-хімічні
властивості: від
білого до
майже білого кольору
овальної
форми
таблетки з
тисненням «ABR»
з одного боку
і «250» з іншого
боку.

Фармакотерапевтична
група. Антинеопластичні
та
імуномодулюючі
засоби.
Засоби, що
застосовуються
для гормональної
терапії.
Антагоністи
гормонів та
аналогічні
засоби.
Інші антагоністи
гормонів і
подібні
засоби.
Абіратерон.
Код АТХ L02B X03.

Фармакологічні
властивості

Фармакодинаміка

Механізм
дії

Абіратерону
ацетат in vivo метаболізується
до
абіратерону,
який є інгібітором
біосинтезу
андрогену.
Зокрема, абіратерон
селективно
інгібує
фермент 17α-гідроксилазу
/ C17,20-ліазу (CYP17).
Даний
фермент
необхідний
для біосинтезу
андрогену у
тканинах
яєчок, кори надниркових
залоз та
пухлини
простати. CYP17 каталізує
перетворення
прегненолону
та прогестерону
до
попередників
тестостерону,
ДГЕА та
андростендіону
відповідно
через

17α-гідроксилювання
та
розщеплення
зв’язку C17,20.
Пригнічення
CYP17 також
призводить
до підвищення
продукування
мінералокортикоїдів
наднирковими
залозами
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Андрогенчутливий
рак
передміхурової
залози
відповідає
на лікування,
яке знижує рівень
андрогенів.
Однак
терапія,
спрямована
на зниження
рівня
андрогенів,
зокрема застосування
агоністів
агоністів
лютеїнізуючого
гормону,
рилізинг
гормону
(ЛГРГ) або
проведення
орхіектомії,
знижують
продукування
андрогенів у
яєчках, але
не впливають
на продукування
андрогенів
наднирковими
залозами або
тканинами
пухлини.
Лікування із
застосуванням
препарату Абіратерон
знижує
сироватковий
рівень
тестостерону
до
невизначуваних
показників
при
одночасному
застосуванні
з агоністами
ЛГРГ (або
проведення
орхіектомії).

Фармакодинаміка

Абіратерон зменшує
рівні
сироваткового
тестостерону
та інших
андрогенів
сильніше, ніж
агоністи
ЛГРГ або
орхіектомія.
Це є
результатом селективного
пригнічення
CYP17,
необхідного для
біосинтезу
андрогенів.
Cпецифічний
антиген
передміхурової
залози (ПСА) є
біологічним
маркером у
пацієнтів з
раком передміхурової
залози. У
ході
клінічного
дослідження ІІІ
фази у
пацієнтів
після
невдало
проведеної
хіміотерапії
із
застосуванням
таксанів, у
пацієнтів,
які приймали абіратерон (38 %),
порівняно з
пацієнтами,
які приймали
плацебо (10 %),
відзначалося
зниження
рівня ПСА не
менше ніж на 50 %
початкового
рівня.

Фармакокінетика

Фармакокінетику
абіратерону
та абіратерону
ацетату
досліджували
у здорових
добровольців,
пацієнтів з
метастазуючим
раком
передміхурової
залози та
пацієнтів без
раку з
печінковою
або нирковою
недостатністю.
Абіратерону
ацетат
швидко
метаболізується in
vivo до
абіратерону,
який є
інгібітором
біосинтезу
андрогену.

Всмоктування

Після
перорального
застосування
абіратерону
ацетату
натще
максимальна
концентрація
у плазмі
крові
досягається
через 2 години.

Застосування
абіратерону
ацетату
разом з їжею
порівняно з
прийомом
препарату
натще
призводить
до 10-кратного
підвищення AUC та
майже до
17-кратного
підвищення Cmax абіратерону
від
середнього
системного впливу
абіратерону
залежно від
вмісту жирів
у їжі. Тому
прийом
абіратерону
ацетату під
час їжі
потенційно
може
призвести до
варіювання
системної
дії
препарату.
Отже, абіратерон не
можна
приймати з
їжею.
Препарат
слід застосовувати
щонайменше
за 1 годину до
або через 2
години після
їди. Таблетки
потрібно ковтати
не
розжовуючи
та запиваючи
достатньою кількістю
рідини (див.
розділ
«Спосіб застосування
та дози»).

Розподіл

Зв’язування 14C-абіратерону
з білками
плазми крові людини
становить 99,8 %.
Об’єм
розподілу
дорівнює 5630 л,
вказуючи на
те, що
абіратерон
широко
розподіляється
у
периферичних
тканинах.

Біотрансформація

Після
перорального
застосування 14C-абіратерону
ацетату у
вигляді
капсул абіратерону
ацетат
гідролізується
до абіратерону,
який далі
піддається
реакціям сульфування,
гідроксилювання
та окислення
переважно
печінкою.
Більша
частина
циркулюючого
радіоактивного
препарату
(приблизно 92 %)
виявляється
у формі
метаболітів
абіратерону. З 15
метаболітів,
які можливо
виявити, на
два основні
метаболіти –
абіратерону
сульфат та
N-оксид
абіратерону
сульфат –
припадає приблизно
по 43 %
загальної
радіоактивності.

Виведення

Середній
період
напіввиведення
абіратерону
з плазми
крові
становить
приблизно 15 годин,
з огляду на
дані,
отримані у
здорових
добровольців.
Після
перорального
застосування
1000 мг 14C-абіратерону
ацетату
приблизно 88 %
радіоактивної
дози
виявлялося у
калі та
приблизно 5 % – у
сечі.
Основними
компонентами,
які виділяються
з калом, є
незмінений
абіратерону ацетат
та
абіратерон
(приблизно 55 % та 22 % від
призначеної
дози
відповідно).

Пацієнти з
печінковою
недостатністю

Фармакокінетику
абіратерону
ацетату оцінювали
у пацієнтів з
уже наявною
печінковою
недостатністю
легкого або
середнього
ступеня (клас
A і В за
класифікацією
Чайлда-П’ю відповідно)
і у
контрольної
групи
здорових
добровольців.
Системний
вплив
абіратерону
після
одноразового
перорального
застосування
препарату в
дозі 1000 мг
підвищувався
приблизно на
11 % та 260 % у
пацієнтів з
уже наявною
печінковою
недостатністю
легкого або
середнього
ступеня
відповідно.
Середній
період
напіввиведення
абіратерону
подовжувався
приблизно до
18 годин у
пацієнтів з
печінковою
недостатністю
легкого
ступеня і
приблизно до
19 годин у
пацієнтів з
печінковою недостатністю
середнього
ступеня.

У ще одному
дослідженні
фармакокінетику
абіратерону
оцінювали у 8
пацієнтів з
уже наявною
печінковою
недостатністю
тяжкого
ступеня (клас
С за
класифікацією
Чайлда‑П’ю)
та 8 здорових
добровольців
з нормальною
функцією
печінки.
Порівняно зі
здоровими
добровольцями,
у пацієнтів з
тяжким порушенням
функцій
печінки
системний
вплив (AUC) абіратерону
збільшувався
на 600 %, а фракція
незв’язаної
діючої
речовини – на
80 %.

Пацієнтам з
печінковою
недостатністю
легкого
ступеня
підбір дози
не потрібен.

Слід з
обережністю
застосовувати
абіратерон
пацієнтам з
печінковою
недостатністю
середнього
ступеня
тяжкості і
лише у разі,
якщо користь
від
лікування
значно
переважає
потенційні
ризики (див.
розділи
«Спосіб застосування
та дози» і
«Особливості
застосування»).

Препарат не
слід
застосовувати
пацієнтам з
тяжкою
печінковою
недостатністю
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози», «Протипоказання»
і
«Особливості
застосування»).

Пацієнтам, у
яких
розвивається
гепатотоксичність
у ході
лікування із
застосуванням
абіратерону,
може бути
потрібне
призупинення
лікування та
корекція
дози (див.
розділи
«Спосіб застосування
та дози» і
«Особливості
застосування»).

Пацієнти з
нирковою
недостатністю

Фармакокінетику
абіратерону
ацетату порівнювали
у пацієнтів з
термінальною
стадією
ниркової
недостатності
на постійному
гемодіалізі
та
контрольною
групою пацієнтів
з нормальною
функцією
нирок. Системний
вплив
абіратерону
після
одноразового
перорального
застосування
препарату в
дозі 1000 мг не
підвищувався
у пацієнтів з
термінальною
стадією
ниркової
недостатності,
які
знаходяться
на
гемодіалізі.
При застосуванні
абіратерону
пацієнтам з
нирковою
недостатністю,
включаючи
тяжку
ниркову
недостатність,
у зниженні
дози немає
потреби.
Однак слід з
обережністю
призначати абіратерон
хворим на рак
передміхурової
залози з нирковою
недостатністю
тяжкого
ступеня, оскільки
клінічні
дані про
застосування
абіратерону таким
пацієнтам
відсутні.

Клінічні
характеристики

Показання

Абіратерону
ацетат
показаний
для
застосування
у комбінації з
преднізоном
або
преднізолоном
для лікування:

вперше
діагностованого
метастатичного
гормончутливого
раку
передміхурової
залози
високого
ризику у
дорослих
чоловіків у
комбінації
з
андрогенною
деприваційною
терапією;

метастазуючого
кастраційно-резистентного
раку
передміхурової
залози з
безсимптомним
або м’яким
перебігом у
дорослих
чоловіків
після
незадовільного
результату андрогенної
деприваційної
терапії та
яким
хіміотерапія
клінічно не
показана;

метастазуючого
кастраційно-резистентного
раку
передміхурової
залози у
дорослих чоловіків,
захворювання
яких
прогресує під
час або
після
попередньої
хіміотерапії
із
застосуванням
доцетакселу.

Протипоказання

-   Підвищена
чутливість
до діючої
речовини або
до
допоміжних
речовин.

- Лікарський
засіб Абіратерону
ацетат протипоказаний
вагітним та
жінкам репродуктивного
віку.

- Тяжка
печінкова
недостатність
(клас С за шкалою
Чайлда-П’ю)
(див. розділи
«Спосіб застосування
то дози»,
«Особливості
застосування»
і
«Фармакокінетика»).

- Лікарський
засіб Абіратерону
ацетат з
преднізоном
або
преднізолоном
протипоказаний
у комбінації
з Ra-223.

Особливі
заходи
безпеки

Завдяки
механізму
дії абіратерон
може
вплинути на
розвиток
плода, тому
вагітні
жінки та
жінки
репродуктивного
віку повинні
надягати
захисні
рукавички
при роботі з
препаратом.

Взаємодія з
іншими
лікарськими засобами
та інші види
взаємодій

Вплив їжі на
абіратерону
ацетат

Застосування абіратерону з їжею
значною
мірою
підвищує
всмоктування
абіратерону
ацетату.
Ефективність
та безпека
застосування
препарату з
їжею не встановлені,
тому абіратерон не
можна
застосовувати
разом з їжею
(див. розділи
«Спосіб
застосування
та дози» і
«Фармакокінетика»).

Вплив інших
лікарських
засобів на
абіратерон

У ході
дослідження
фармакокінетичних
взаємодій з
участю
здорових
добровольців,
які спочатку
застосовували
рифампіцин,
потужний
індуктор CYP3A4, у
дозі 600 мг на
добу протягом
6 днів, а потім
разову дозу 1000
мг
абіратерону
ацетату,
середній
рівень AUC∞ абіратерону
у плазмі
крові
знижувався
на 55 %.

Слід
уникати
застосування
сильних
індукторів CYP3A4
(наприклад
фенітоїн,
карбамазепін,
рифампіцин,
рифабутин,
рифапентин,
фенобарбітал,
звіробій
звичайний [Hypericum
perforatum]), за
винятком
випадків
відсутності
терапевтичної
альтернативи.
В окремому
клінічному
дослідженні
з участю
здорових
добровольців
одночасне
застосування
кетоконазолу,
сильного
інгібітора CYP3A4,
не мало
клінічно
важливого
впливу на фармакокінетику
абіратерону.

Вплив абіратерону
на інші
лікарські
засоби

Абіратерон є
інгібітором
печінкових
ферментів CYP2D6
та CYP2C8, за
допомогою
яких
відбувається
метаболізм
лікарських
засобів. У
ході
дослідження, яке
проводили з
метою
визначення
ефектів абіратерону
ацетату (з
преднізоном)
на одноразову
дозу
субстрату
декстрометорфану
CYP2D6, системна
експозиція (AUC)
декстрометорфану
підвищувалася
приблизно у 2,9
раза. Значення
AUC24 для
декстрорфану,
активного
метаболіту
декстрометорфану,
підвищувалося
на 33 %.

Рекомендується
з
обережністю
застосовувати
абіратерон з
лікарськими
засобами, що
активуються
або
метаболізуються
CYP2D6, зокрема з
лікарськими
засобами, які
мають
вузький
терапевтичний
індекс. Тому
слід розглянути
питання про
зниження
дози лікарського
засобу, який
метаболізується
CYP2D6 та має
вузький
терапевтичний
індекс. Такими
лікарськими
засобами,
зокрема, є
метопролол,
пропранолол,
дезипрамін,
венлафаксин, галоперидол,
рисперидон,
пропафенон,
флекаїнід,
кодеїн,
оксикодон,
трамадол
(трьом останнім
необхідний CYP2D6
для
утворення
активних
аналгезуючих
метаболітів).

У ході
дослідження
CYP2C8 лікарських
взаємодій з
участю
здорових
добровольців
при застосуванні
піоглітазону
з разовою
дозою 1000 мг
абіратерону
ацетату AUC
піоглітазону
збільшувалася
на 46 %, та AUC
кожного з
активних
метаболітів
піоглітазону
M‑III та M‑IV
знижувалися
на 10 %.
Хоча ці
результати
вказують на
відсутність
клінічно
важливого
збільшення
системного
впливу
лікарських
засобів, які
метаболізуються
переважно за
допомогою CYP2C8,
при одночасному
застосуванні
їх з
абіратероном
ацетатом, за
пацієнтами слід
ретельно
спостерігати
щодо ознак
токсичності,
пов’язаної з
одночасним
застосуванням
субстратів CYP2C8
з вузьким
терапевтичним
індексом.
Головні
метаболіти
абіратерону
–
абіратерону
сульфат та
N-оксид абіратерону
сульфат-in vitro - продемонстрували
пригнічення
транспортера
OATP1B1. Як
наслідок, це
може
призвести до
підвищення
концентрацій
лікарських
засобів, що
виводяться
за допомогою
OATP1B1. Клінічних
даних для
підтвердження
транспортерзалежних
взаємодій
немає.

Лікарські
засоби, що
подовжують інтервал
QT

Оскільки
андроген-деприваційна
терапія може
призвести до
подовження
інтервалу QT, слід
з
обережністю
застосовувати
абіратерону з
лікарськими
засобами, що
можуть
подовжувати
інтервал QT,
або
препаратами,
що можуть спричиняти
шлуночкову
тахікардію
типу «пірует»,
такими як
антиаритмічні
засоби класу
IA (наприклад,
хінідин,
дизопірамід)
або класу III
(наприклад,
аміодарон,
соталол, дофетилід,
ібутилід),
метадон,
моксифлоксацин,
антипсихотичні
препарати
(див. розділ
«Особливості
застосування»).

Застосування
зі
спіронолактоном

Спіронолактон
зв’язується
з рецепторами
андрогену, що
може
призвести до
підвищення
рівня специфічного
антигену
передміхурової
залози (ПСА).
Одночасне
застосування
з абіратероном не
рекомендується.

Особливості
застосування

Артеріальна
гіпертензія,
гіпокаліємія
та затримка
рідини і
серцева
недостатність
через
надлишок
мінералокортикоїдів

Абіратерону
ацетат може
спричинити
артеріальну
гіпертензію,
гіпокаліємію
та затримку
рідини в
організмі
(див. розділ
«Побічні
реакції»)
внаслідок
підвищення
рівня мінералокортикоїдів,
що є
результатом
пригнічення
CYP17. Одночасне
застосування
кортикостероїдів
пригнічує
активність
адренокортикотропного
гормону
(АКТГ), що
призводить
до зниження
частоти та
ступеня тяжкості
цих побічних
ефектів. Слід
з обережністю
застосовувати
препарат при
лікуванні
пацієнтів, у
яких
загострення
основного захворювання
може проявлятися
підвищенням
артеріального
тиску,
гіпокаліємією
(на тлі
прийому
серцевих глікозидів)
або
затримкою
рідини,
наприклад
при серцевій
недостатності,
тяжкій або нестабільній
стенокардії, нещодавно
перенесеному
інфаркті
міокарда або
шлуночковій
аритмії, та
пацієнтів з тяжкою
нирковою
недостатністю.

Абіратерон
слід з
обережністю
застосовувати
пацієнтам із
серцево-судинними
захворюваннями
в анамнезі. З
досліджень ІІІ
фази із
застосуванням
абіратерону виключали
пацієнтів з
неконтрольованою
гіпертензією,
клінічно
значущими
захворюваннями
серця, про що
свідчать
інфаркт міокарда
або
артеріальні
тромботичні
явища
протягом
останніх

6 місяців,
тяжка або
нестабільна
стенокардія,
серцева
недостатність
ІІІ або ІV
ступеня за
шкалою NYHA
(дослідження
з участю
пацієнтів,
яким
попередньо
застосовували
хіміотерапію)
або серцева
недостатність
від ІІ до IV
ступеня
(дослідження
з участю
пацієнтів з
уперше
діагностованим
раком
передміхурової
залози або
яким
хіміотерапія
клінічно не
показана),
значення
фракції
викиду лівого
шлуночка ˂ 50 %. З
досліджень з
участю
пацієнтів з
уперше діагностованим
раком
передміхурової
залози або
яким
хіміотерапія
клінічно не
показана,
виключали
пацієнтів з фібриляцією
передсердь
та іншими
видами серцевих
аритмій, що
потребували
медичного
втручання.
Безпека
застосування
абіратерону для
пацієнтів з
фракцією
викиду
лівого шлуночка
˂ 50 % або
серцевою
недостатністю
ІІІ або ІV
ступеня за
шкалою NYHA
(дослідження
з участю
пацієнтів,
яким
попередньо
застосовували
хіміотерапію)
чи серцевою
недостатністю
від

ІІ до IV
ступеня
(дослідження
з участю
пацієнтів з
уперше
діагностованим
раком передміхурової
залози або
яким
хіміотерапія
клінічно не
показана) не
встановлена
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Перед
початком
лікування
пацієнтів зі
значним
ризиком
виникнення
застійної
серцевої
недостатності
(наприклад,
із серцевою
недостатністю,
неконтрольованою
гіпертензією
або
ішемічною
хворобою
серця в анамнезі)
слід
провести
оцінку
серцевої діяльності
(наприклад,
за допомогою
ехокардіограми).
Слід
пролікувати
серцеву
недостатність
та
оптимізувати
серцеву
функцію перед
початком
терапії абіратероном.
Необхідно
контролювати
артеріальну
гіпертензію,
гіпокаліємію
та затримку
рідини.
Впродовж
лікування
слід
вимірювати
артеріальний
тиск, рівень
калію, затримку
рідини
(збільшення
маси тіла,
периферичний
набряк) та
інші прояви
застійної
серцевої
недостатності
кожні

2 тижні
протягом
перших трьох
місяців та у
подальшому
кожного
місяця,
відхилення
слід
коригувати. У
пацієнтів, у
яких
спостерігалася
гіпокаліємія
на тлі
лікування абіратероном,
спостерігалося
подовження
інтервалу QT. При
клінічно
значущих
відхиленнях
функції
серця слід
проводити
відповідну
терапію та у
разі
необхідності
розглянути
доцільність
припинення
лікування
препаратом (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

Гепатотоксичність
та печінкова
недостатність

У ході
клінічних
досліджень
повідомляли про
випадки
вираженого
підвищення
рівня печінкових
ферментів, що
потребувало
відміни
лікування
або
коригування
дози препарату
(див. розділ
«Побічні
реакції»).
Слід контролювати
рівні
сироваткових
трансаміназ
перед
застосуванням
абіратерону, а
також кожні 2
тижні
протягом
перших 3 місяців
лікування, а
потім –
щомісяця. У
разі
розвитку
клінічних
симптомів
або ознак, що
вказують на
розвиток
гепатотоксичності,
слід негайно
визначити
рівень
сироваткових
трансаміназ.
Якщо рівень
АЛТ або АСТ
перевищує
верхній
поріг норми
більше ніж у 5 разів,
лікування абіратероном слід
негайно
припинити та
провести
ретельну
оцінку
функції
печінки.
Відновити
лікування із
застосуванням
зниженої
дози препарату
можна лише за
умови
нормалізації
функції
печінки у
пацієнта до
початкового
рівня (див.
розділ
«Спосіб
застосування
та дози»).

У разі
розвитку
тяжкої
гепатотоксичності
(рівень АЛТ
або АСТ у 20
разів
перевищує
верхню межу
норми)
препарат
слід
відмінити і
надалі
уникати
призначення
абіратерону.
Пацієнти з
вірусним
гепатитом в
активній
фазі не брали
участі у
клінічних
дослідженнях,
тому немає
даних щодо
застосування
абіратерону
цій
популяції.
Немає даних
щодо безпеки
та
ефективності
застосування
багаторазових
доз
абіратерону
пацієнтам з
помірною або
тяжкою
печінковою
недостатністю
(клас В або С
за шкалою
Чайлда-П’ю).
Слід з
обережністю
застосовувати
препарат пацієнтам
з помірною
печінковою
недостатністю
і лише у разі,
якщо користь
від лікування
значно
переважає
потенційні
ризики (див.
розділи «Спосіб
застосування
та дози» і
«Фармакокінетика»).
Не слід
застосовувати
абіратерон
пацієнтам з
тяжкою
печінковою
недостатністю
(див. розділи «Спосіб
застосування
та дози»,
«Протипоказання»
і
«Фармакокінетика»).

У
постмаркетинговий
період рідко
повідомляли
про випадки
гострої
печінкової
недостатності
та
фульмінантного
гепатиту, деякі
з них мали
летальний
наслідок
(див. розділ
«Побічні
реакції»).

Відміна
кортикостероїдів
та
локалізація
стресових
ситуацій

У разі
відміни
преднізону
або
преднізолону
слід
ретельно
контролювати
стан пацієнта
стосовно
проявів
недостатності
кори надниркових
залоз. Якщо
прийом абіратерону
продовжується
після
відміни
кортикостероїдів,
слід
відслідковувати
стан пацієнта
щодо
надлишку
мінералокортикоїдів.

Якщо
пацієнт
переніс
тяжку
стресову
ситуацію,
йому можуть
бути
показані
підвищені дози
преднізону
або
преднізолону
впродовж та
після
стресової
ситуації.

Щільність
кісток

У чоловіків
з
метастазуючим
раком простати
(кастраційно-резистентний
рак передміхурової
залози)
можливе
зниження
щільності
кісткової
тканини.
Застосування
абіратерону в
комбінації з
глюкокортикостероїдами
може
посилити цей
ефект.

Попереднє
застосування
кетоконазолу

Можна
очікувати
більш низькі
показники чутливості
до абіратерону у
пацієнтів,
які раніше
отримували
кетоконазол.

Гіперглікемія

Застосування
глюкокортикоїдів
може збільшувати
гіперглікемію,
тому
пацієнтам з цукровим
діабетом
слід часто
вимірювати рівень
цукру в
крові.

Гіпоглікемія

Повідомлялося
про випадки
гіпоглікемії,
коли
абіратерон
та преднізон /
преднізолон
застосовували
пацієнтам із наявним
цукровим
діабетом, які
отримували
піоглітазон
або
репаглінід;
тому у пацієнтів
з цукровим
діабетом
слід
контролювати
рівень цукру
в крові.

Застосування
з
хіміотерапією

Безпека та
ефективність
одночасного
застосування
абіратерону з
цитотоксичною
хіміотерапією
не встановлені.

Непереносимість
допоміжних
речовин

До складу препарату
входить
лактоза.
Пацієнти зі
спадковою непереносимістю
галактози,
лактазою
недостатністю
або
синдромом
мальабсорбції
глюкози-галактози
не повинні
приймати
препарат Абіратерону
ацетат.

Потенційні
ризики

У чоловіків
з
метастазуючим
кастраційно-резистентним
раком
простати,
включаючи тих,
хто
проходить
терапію абіратероном,
можуть
виникати
анемія та статева
дисфункція.

Вплив на
скелетно-м’язову
систему

Повідомляли
про випадки
міопатії та
рабдоміолізу
у пацієнтів,
які
отримували  абіратерон. У
деяких
пацієнтів
розвивався
рабдоміоліз із
нирковою
недостатністю.
Здебільшого
такі явища
виникали
протягом
перших 6
місяців
лікування та
зникали
після
відміни препарату.
Слід бути
обережними
при
одночасному
застосуванні
абіратерону та
лікарських
засобів,
асоційованих
з розвитком
міопатії / рабдоміолізу.

Взаємодії з
іншими
лікарськими
засобами

Слід
уникати
одночасного
застосування
абіратерону з
потужними
індукторами
CYP3A4, за винятком
випадків,
коли
відсутня
терапевтична
альтернатива
через ризик
зниження
системного впливу
абіратерону
(див. розділ
«Взаємодія з
іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»).

Комбінація
абіратерону
та
преднізону / преднізолону
з Ra-223

Лікування
абіратероном
та
преднізоном /
преднізолоном
у комбінації
з Ra-223 протипоказане
(див. розділ
«Протипоказання»)
через
підвищений
ризик
переломів та
тенденцію до
підвищеної
летальності
у пацієнтів з
раком
передміхурової
залози без симптомів
або з мало
вираженими
симптомами,
що
спостерігається
у клінічних
дослідженнях.

Не
рекомендується
розпочинати
подальше лікування
Ra-223 менше
ніж через 5
днів після
останнього
прийому лікарського
засобу у
комбінації з
преднізоном /
преднізолоном.

Застосування
у період вагітності
або
годування
груддю

Жінки
репродуктивного
віку

Дані щодо
застосування
абіратерону вагітним
жінкам
відсутні.
Даний
лікарський
засіб протипоказаний
жінкам, які
потенційно
можуть
завагітніти.

Контрацепція
у чоловіків
та жінок

Дані про
присутність абіратерону
або його
метаболітів
у спермі
відсутні.
Слід застосовувати
презерватив
при статевому
контакті з
вагітною
жінкою. Якщо
пацієнт живе
статевим
життям з
жінкою
репродуктивного
віку, то слід
використовувати
презерватив
у комбінації
з іншими
ефективними методами
контрацепції.
Дослідження
на тваринах
продемонстрували
наявність
репродуктивної
токсичності.

Вагітність

Лікарський
засіб не
показаний
для
застосування
жінкам. Абіратерону
ацетат
протипоказаний
вагітним та
жінкам, які
потенційно
можуть
завагітніти.

Період
лактації

Препарат Абіратерону
ацетат не
застосовувати
жінкам.

Фертильність

Абіратерон
впливав на
фертильність
тварин під
час
досліджень,
але цей вплив
був оборотним.

Здатність
впливати на
швидкість
реакції при
керуванні
автотранспортом
іншими механізмами

Абіратерон не
впливає або
проявляє
незначний
вплив на
здатність
керувати
автотранспортом
або
працювати з
іншими
механізмами.

Спосіб
застосування
та дози

Цей
лікарський
засіб
повинен
призначати кваліфікований
лікар.

Дозування

Рекомендована
доза
абіратерону
становить 1000
мг (4 таблетки
по 250 мг) як
одноразова
добова доза,
яку не слід
приймати з
їжею. Застосування
препарату
разом з їжею
збільшує системний
вплив
абіратерону
(див. розділ
«Взаємодія з
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій» і
«Фармакокінетика»).

Спосіб
застосування

Лікарський
засіб
призначено
для перорального
застосування.
Таблетки
слід приймати
натще в
одноразовій
дозі, один
раз на добу.
Лікарський
засіб слід
приймати
щонайменше
через 2
години після
їди, а також
слід уникати
прийому їжі
протягом 1
години після
застосування
препарату).
Таблетку приймати
цілою, не
розжовуючи
та не подрібнюючи,
запиваючи
водою.

Дозування преднізону
або
преднізолону

Для
лікування метастатичного
гормончутливого
раку передміхурової
залози рекомендована
доза
преднізону
або преднізолону
становить 5
мг на добу.

Для
лікування
метастазуючого
кастраційно-резистентного
раку
передміхурової
залози
рекомендована
доза
преднізону
або преднізолону
становить 10
мг на добу.

Пацієнтам, яким
не проводили
хірургічну
кастрацію, слід
продовжувати
медичну
кастрацію
аналогом
ГнРГ
упродовж
лікування абіратероном.

Рекомендований
моніторинг

Перед початком
лікування із
застосуванням
абіратерону
слід
провести
контроль
рівнів сироваткових
трансаміназ,
а також
контролювати
їх рівень
кожні 2 тижні
впродовж
перших 3
місяців
лікування, а
потім –
кожного місяця.
Щомісячно
слід
контролювати
рівень артеріального
тиску,
сироваткового
калію та
затримку
рідини.
Пацієнтів з
високим ризиком
застійної
серцевої
недостатності
слід
контролювати
кожні 2 тижні
протягом перших

3 місяців
лікування, а
потім –
кожного
місяця (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

У пацієнтів
з
гіпокаліємією
в анамнезі або
у яких
розвивається
гіпокаліємія
під час
лікування абіратероном,
слід
підтримувати
рівень калію
≥ 4,0 мМ.

Пацієнтам, у
яких
розвивається
токсичність
≥ 3 рівня,
включаючи
артеріальну
гіпертензію,
гіпокаліємію,
набряк та
немінералокортикоїдну
токсичність,
лікування
слід припинити
та вжити
відповідних
лікувальних
заходів.
Лікування
препаратом
можна відновлювати
лише після
того, як
симптоми токсичності
знизяться до
рівня 1 або
зникнуть.

У разі
пропуску
добової дози
як абіратерону,
так і
преднізону
або
преднізолону
лікування
слід
відновити
наступного
дня, застосовуючи
звичайну
добову дозу.

Гепатотоксичність

Лікування
слід негайно
призупинити
до нормалізації
функції
печінки у
пацієнтів, у яких
на тлі
лікування
розвивається
гепатотоксичність
(рівень АЛТ
або АСТ
перевищує
норму більш
ніж у п’ять
разів) (див.
розділ «Особливості
застосування»).
Відновлення
лікування
можливе
після
нормалізації
рівня
функції
печінки зі
зниженої
дози препарату
– 500 мг

(2 таблетки) 1
раз на добу. У
таких
пацієнтів слід
проводити
контроль
рівня
сироваткових
трансаміназ
протягом 3
місяців
лікування та
щомісячно у
подальшому.
Якщо прояви
гепатотоксичності
з’являються
при прийомі
зниженої
дози 500 мг на
добу,
лікування
слід припинити.

Якщо у
пацієнта на
тлі прийому
препарату розвивається
тяжка
гепатотоксичність
(рівень АЛТ
або АСТ
перевищує
верхню межу
норми у 20
разів),
лікування
абіратероном
слід відмінити
та у
подальшому
не
відновлювати.

Печінкова
недостатність

Пацієнтам з
печінковою
недостатністю
класу А за
класифікацією
Чайлда-П’ю в
анамнезі
коригування
дози не
потрібне.

Було
продемонстровано,
що середня
печінкова
недостатність
(клас В за
шкалою
Чайлда‑П’ю)
збільшувала
системний
вплив
абіратерону,
що
застосовували
перорально у
дозі 1000 мг 1 раз
на добу, у 4
рази. Немає
даних щодо
клінічної
безпеки та
ефективності
застосування
багаторазових
доз
абіратерону
ацетату
пацієнтам із
середньою
або тяжкою
печінковою
недостатністю
(клас В або С
за шкалою
Чайлда-П’ю).
Не можна
передбачити
коригування
дози. Слід
ретельно
зважити
можливість
застосування
препарату
пацієнтам із
середньою
печінковою
недостатністю:
користь від
лікування
повинна
значно
переважати
над потенційним
ризиком. Абіратерон не
можна
застосовувати
пацієнтам з
тяжкою
печінковою
недостатністю.

Ниркова
недостатність

Пацієнти з
нирковою
недостатністю
не потребують
корекції
дози
абіратерону.
Немає клінічного
досвіду
застосування
препарату
пацієнтам з
раком
простати та
тяжкою нирковою
недостатністю.
Слід бути
обережними
при
застосуванні
абіратерону
даній категорії
пацієнтів.

Діти

Препарат не
призначений
для
застосування
дітям.

Передозування

Досвід
передозування
абіратерону обмежений.

Спеціального
антидоту не
існує. Тому у
разі
передозування
прийом лікарського
засобу слід
призупинити
і призначити
симптоматичне
лікування та
моніторинг
на випадок аритмії,
гіпокаліємії
та симптомів
затримки
рідини. Також
слід
провести
оцінку функції
печінки.

Побічні
реакції

У зведеному
аналізі
побічних
реакцій, що спостерігалися
у ході
клінічних
досліджень

ІІІ фази при
прийомі
абіратерону
з частотою ≥ 10 %,
були
периферичний
набряк,
гіпокаліємія,
артеріальна
гіпертензія,
інфекції
сечовидільної
системи,
підвищення
рівнів аланін
амінотрансферази
(АЛТ) та/або
аспартатамінотрансферази
(АСТ). Інші
важливі
побічні
реакції
включали розлади
серця,
гепатотоксичність,
переломи кісток
та
алергічний
альвеоліт.

Абіратерон
може
спричинити
артеріальну гіпертензію,
гіпокаліємію
та затримку
рідини як
фармакодинамічний
наслідок
механізму
дії. Під час
клінічних
досліджень
очікувані
мінералокортикоїдні
побічні реакції
частіше
спостерігались
у пацієнтів,
які приймали
абіратерон,
порівнюючи з
тими, хто
приймав
плацебо:
гіпокаліємія
18 %
проти 8 %,
артеріальна
гіпертензія
22 % проти 16 % та
затримка
рідини
(периферичний
набряк) 23 %
проти 17 %
відповідно. У
пацієнтів,
які
отримували
лікування
абіратероном,
гіпокаліємія
та артеріальна
гіпертензія III та IV рівня
за шкалою
токсичності
побічних реакцій
СТС
спостерігалися
у 6 % проти 1 %
пацієнтів
відповідно,
артеріальна
гіпертензія
– у 7 %
проти 5 %
пацієнтів
відповідно
та затримка
рідини (периферичний
набряк) – у 1 %
проти 1 %
пацієнтів
відповідно.
Мінералокортикоїдні
реакції, як
правило,
можна
успішно
коригувати за
допомогою
медикаментозного
лікування. Одночасний
прийом
кортикостероїдів
знижує
частоту та
ступінь
тяжкості цих
побічних
реакцій (див.
розділ
«Особливості
застосування»).

У ході
досліджень
пацієнтів з
метастазуючим
раком
простати, які
застосовували
ГнРГ аналог
або в яких
була
проведена
орхіектомія,
абіратерон
застосовували
у дозі 1000 мг/добу
у комбінації
з
преднізоном
або преднізолоном
(5 мг або 10 мг на
добу залежно
від
показання).

Побічні
реакції, що
спостерігалися
у ході клінічних
досліджень
та у
постмаркетинговий
період із
застосуванням
абіратерону,
наведені в Таблиці
1 за
категоріями
частоти
проявів: дуже
часто (≥ 1/10);
часто (≥ 1/100, < 1/10);
нечасто (≥ 1/1000, < 1/100);
рідко (≥ 1/10000, < 1/1000);
дуже рідко (<1/10000)
та невідомо
(частота не
може бути
встановлена
з доступних
даних).

У межах
кожної групи
частоти
побічні реакції
представлено
у порядку
зниження
ступеня
тяжкості
проявів.

Таблиця 1

Системи
органів

Побічні
реакції та
частота

Інфекції
та інвазії

Дуже
часто: інфекції
сечовидільної
системи

Часто:
сепсис

З боку
імунної
системи

Невідомо:
анафілактичні
реакції

З боку
ендокринної
системи

Нечасто:
порушення
функції
надниркових
залоз

З боку
метаболізму
та
травлення

Дуже
часто:
гіпокаліємія

Часто:
гіпертригліцеридемія

З боку
серця

Часто: серцева
недостатність*,
фібриляція
передсердь, стенокардія,
тахікардія

Нечасто:
інші
аритмії

Невідомо:
інфаркт
міокарда,
подовження
інтервалу QT (див.
розділи
«Особливості
застосування»
і
«Взаємодія
з іншими
лікарськими
засобами та
інші види
взаємодій»)

З боку
судинної
системи

Дуже
часто:
артеріальна
гіпертензія

З боку
дихальної
системи

Рідко:
алергічний
альвеоліта

З боку
шлунково-кишкової
системи

Дуже
часто:
діарея

Часто:
диспепсія

З боку
гепатобіліарної
системи

Дуже
часто:
підвищення
рівня
аланін
амінотрансферази
(АЛТ),
підвищення
рівня
аспартатамінотрансферази
(АСТ)b

Рідко:
фульмінантний
гепатит,
гостра
печінкова
недостатність

З боку
шкіри та
підшкірної
клітковини

Часто:
висипання

З боку
м’язово-скелетної
системи та
сполучної
тканини

Нечасто:
міопатія,
рабдоміоліз

З боку
сечовидільної
системи

Часто:
гематурія

Загальні
розлади

та
реакції у
місці
введення

Дуже
часто:
периферичний
набряк

Пошкодження,
отруєння та
процедурні
ускладнення

Часто:
переломи**

*Серцева
недостатність
також
включає застійну
серцеву
недостатність,
дисфункцію лівого
шлуночка та
зменшення
фракції викиду.

**
Переломи
включають
всі види
переломів, за
винятком
патологічних
переломів.

а Спонтанні
повідомлення
постмаркетингового
періоду.

b Підвищення
рівнів
аланінамінотранферази
(АЛТ) та/або
аспартатамінотрансферази
(АСТ),
включаючи
підвищення AЛT,
підвищення ACT,
порушення
функції
печінки

Побічні
реакції III ступеня
за шкалою СТСAE, що
спостерігалися
у пацієнтів,
які приймали
абіратерон: гіпокаліємія
(5 %); інфекції
сечовидільної
системи (2 %), підвищення
рівня АЛТ
та/або АСТ (4 %),
артеріальна
гіпертензія
(6 %), переломи
(2 %); периферичний
набряк,
серцева
недостатність,
миготлива
аритмія (1 %). Побічні
реакції III ступеня
за шкалою
СТСАЕ, такі
як гіпертригліцеридемія
та
стенокардія, спостерігалися
у < 1 %
пацієнтів.
Побічні
реакції IV ступеня
за шкалою СТСAE, такі
як інфекції
сечовидільної
системи, підвищення
рівня АЛТ
та/або АСТ, гіпокаліємія,
серцева
недостатність,
миготлива
аритмія та
переломи, спостерігалися
у < 1 %
пацієнтів.
Більшість
випадків
артеріальної
гіпертензії
та
гіпокаліємії
спостерігалося
у
гормоночутливої
популяції
(дослідження
3011).
Повідомляли
про
гіпертонію у
36,7 %
пацієнтів у
гормоночутливій
популяції (дослідження
3011) порівняно з
11,8 %
та 20,2 % у
дослідженнях
301 та

302 відповідно.
Гіпокаліємія
спостерігалася
у 20,4 %
пацієнтів у
гормоночутливій
популяції (дослідження
3011) порівняно з
19,2 %
та 14,9 % у 301 та
302 відповідно.

Опис
окремих
побічних
реакцій

Серцево-судинні
побічні
реакції

З
досліджень
ІІІ фази
виключали
пацієнтів з
неконтрольованою
артеріальною
гіпертензією,
клінічно
значущими
захворюваннями
серця, такими
як інфаркт
міокарда, артеріальні
тромботичні
явища
протягом останніх
6 місяців,
тяжка або
нестабільна
стенокардія,
серцева
недостатність
ІІІ або ІV ступеня
за шкалою NYHA
(дослідження
з участю пацієнтів,
яким
попередньо
застосовували
хіміотерапію)
або серцева
недостатність
від ІІ до

IV ступеня
(дослідження
з участю
пацієнтів, яким
хіміотерапія
не показана),
значення фракції
викиду
лівого
шлуночка ˂ 50 %. Усі
пацієнти, які
брали участь
у дослідженнях
(ті, які
приймали
абіратерон,
та ті, які отримували
плацебо),
одночасно
отримували лікування,
яке знижує
рівень
андрогенів,
із
застосуванням
агоністів
ЛГРГ, що було асоційовано
з
виникненням
діабету,
інфаркту
міокарда,
інсульту та
раптовою
серцевою
смертю.
Частота
серцево-судинних
побічних
реакцій під
час фази ІІІ
досліджень
серед
пацієнтів,
які
отримували
абіратерон,
та пацієнтів,
які
отримували
плацебо, була
такою:
фібриляція
передсердь - 2,6 %
проти 2,0,
тахікардія - 1,9 %
проти 1,0 %,
стенокардія - 1,7 %
проти 0,8 %,
серцева
недостатність - 0,7 %
проти 0,2 %,
аритмія - 0,7 %
проти 0,5 %.

Гепатотоксичність

Повідомлялося
про випадки
гепатотоксичності
з
підвищенням
рівня АЛТ,
АСТ та загального
білірубіну
серед
пацієнтів,
які отримували
абіратерону
ацетат. Дослідження

ІІІ фази клінічних
досліджень
показали, що
гепатотоксичність
ІІІ та ІV рівня
(підвищення
АСТ і АЛТ
більше ніж у 5
разів від
верхньої
межі норми та
білірубіну
більше ніж у
1,5 раза від
верхньої
межі норми)
спостерігалося
у близько 6 %
пацієнтів,
яким
застосовували
абіратерон,
зазвичай
протягом
перших трьох
місяців лікування.
У дослідженні

3011
гепатотоксичність
ІІІ або ІV ступеня
спостерігалася
у 8,4 %
пацієнтів,
які
отримували
лікарський
засіб абіратерон.
Застосування
абіратерону
було
припинено 10
пацієнтам
через
гепатотоксичність;
з них 2
пацієнти
мали
гепатотоксичність
ІІ ступеня, 6 ‑
мали гепатотоксичність
ІІІ ступеня,
а 2 ‑
гепатотоксичність
ІV ступеня
без
летальних
наслідків. У
клінічних
дослідженнях
ІІІ фази порушення
печінкової
функції
частіше спостерігалося
у пацієнтів,
у яких рівень
АЛТ або АСТ
до початку
лікування
був підвищений,
ніж у
пацієнтів з
нормальними
значеннями АЛТ
та АСТ до
початку
лікування.
При підвищенні
АЛТ або AСТ
більше ніж у 5
разів або
підвищенні
рівня
загального
білірубіну
більше ніж у 3
рази від
верхньої
межі норми
лікування
абіратероном
призупиняли
або припиняли.
У двох
випадках
відбулося
значне підвищення
показників
функціональних
печінкових
проб. У цих
пацієнтів з
нормальною печінковою
функцією до
лікування
мало місце
підвищення
АЛТ або АСТ
на тлі
лікування у
15–40 разів від
верхньої
межі норми та
підвищення рівня
білірубіну у
2₋6 разів від
верхньої межі
норми. Після
припинення
лікування в
обох пацієнтів
спостерігалася
нормалізація
печінкових
проб, одному
пацієнтові
відновили
застосування
абіратерону
без повторного
підвищення
печінкових
ферментів. У дослідженні

302
токсичність
ІІІ ‑ ІV рівня з
підвищенням
рівня АЛТ або
AСТ спостерігалась
у

35 (6,5 %)
пацієнтів,
які
отримували
абіратерону
ацетат.
Підвищення
рівня
амінотрансфераз
було
відкориговане
у всіх, крім 3
пацієнтів (2 з
новими
множинними
метастазами
у печінку та 1
з
підвищенням
АСТ
приблизно
через 3 тижні
після
останньої
дози
абіратерону
ацетату). У
клінічних
дослідженнях
ІІІ фази про
припинення
лікування
через
підвищення
АЛТ та АСТ
або
порушення
функції
печінки
повідомляли
в 1,1 %
пацієнтів,
які
отримували
абіратерону
ацетат, та у 0,6 %
пацієнтів,
які
отримували
плацебо.
Летальних
наслідків не
зафіксовано.

У клінічних
випробуваннях
ризик
розвитку
гепатотоксичності
був
зменшений
шляхом
виключення
пацієнтів із
гепатитом
або значними
порушеннями
печінкових
тестів до
початку
лікування. З
дослідження
3011 були виключені
пацієнти з
базовим
показником АЛТ
та AСТ, що
перевищував
більше ніж 2,5
раза верхню
межу норми,
білірубіну
> 1,5 раза від
верхньої
межі норми, а
також
пацієнти з
активним або
симптоматичним
вірусним
гепатитом
або
хронічним
захворюванням
печінки; з асцитом
або
шлунково-кишковими
кровотечами
внаслідок
порушення
функції
печінки. З
дослідження
301 були
виключені
пацієнти з
базовим показником
АЛТ та АСТ, що
перевищував
більше ніж у
2,5 раза
верхню межу
норми у разі
відсутності
метастазів у
печінку та
більше ніж у 5 разів
від верхньої
межі норми
при наявності
метастазів у
печінку. З
дослідження
302 були
виключені
пацієнти з
метастазами
в печінку, а
також
пацієнти з
початковим
показником
АЛТ та AСТ, що
перевищував
більше ніж у 2,5 раза
верхню межу
норми.
Підвищення
показників
печінкових
проб у
пацієнтів, які
беруть
участь у
клінічних
випробуваннях,
відслідковували
та
контролювали
шляхом
переривання
лікування та
повторного
його
призначення
лише після
повернення
печінкових
тестів у
пацієнта до
базового рівня.
Пацієнтам із
підвищенням
рівня AЛТ або AСТ
більше ніж у 20
разів від
верхньої
межі норми
повторне
лікування не
призначали.
Безпека
повторного
призначення
лікування таким
пацієнтам
невідома.
Механізм
гепатотоксичності
не вивчений.

Повідомлення
про
підозрювані
побічні реакції

Повідомлення
про побічні
реакції
після реєстрації
лікарського
засобу має
важливе
значення. Це
дає змогу
проводити
моніторинг
співвідношення
користь / ризик
при
застосуванні
цього
лікарського
засобу.
Медичним та
фармацевтичним
працівникам,
а також
пацієнтам
або їх
законним представникам
слід
повідомляти
про усі випадки
підозрюваних
побічних
реакцій та відсутності
ефективності
лікарського
засобу через
Автоматизовану
інформаційну
систему з
фармаконагляду
за
посиланням: https://aisf.dec.gov.ua.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання

Зберігати
при
температурі
не вище 25 °С.
Зберігати у
недоступному
для дітей
місці.

Упаковка

По 120
таблеток у
контейнері.

Категорія
відпуску. За
рецептом.

Виробник

МСН
Лабораторіс
Прайвіт
Лімітед.

Місцезнаходження
виробника та
адреса місця
провадження
його
діяльності

Формулейшнз
Дівіжн,
Юніт-ІІ,
Севей № 1277 та з 1319
по 1324,
Нандігама
(Вілледж),
Нандігама
(Мандал), Рангаредді
Дістрікт,
Телангана, 509228,
Індія