ІНСТРУКЦІЯ

для медичного застосування лікарського
засобу

ТЕЛМІЛАКС

(Telmilax)

Склад:

діюча речовина: телмісартан;

1
таблетка містить 20 мг або 40 мг, або 80 мг телмісартану;

допоміжні речовини: натрію гідроксид,
повідон (К 25), меглюмін, маніт (E 421), магнію
стеарат, кросповідон.

Лікарська форма. Таблетки, вкриті плівковою оболонкою.

Основні фізико-хімічні властивості:

таблетки по 20 мг: таблетки
круглої форми, білого кольору, зі скошеними краями та з тисненням «LC» на одній
із сторін.

таблетки по 40 мг: таблетки овальної форми, білого кольору, з тисненням «LC» на одній із
сторін.

таблетки по 80 мг: таблетки овальної форми, білого кольору, з
тисненням «LC» на одній із сторін.

Фармакотерапевтична
група.

Прості препарати
антагоністів ангіотензину ІІ. Телмісартан.

Код АТХ C09C A07.

Фармакологічні властивості

Фармакодинаміка.

Механізм дії.

Телміcартан є специфічним та ефективним антагоністом
рецепторів ангіотензину II (тип АТ1) для перорального застосування.
Телміcартан з дуже високою спорідненістю заміщує ангіотензин II у місцях його
зв’язування з різновидом АТ1-рецепторів, що відповідають за
активність ангіотензину II. Телміcартан не виявляє будь-якого часткового
агоністичного впливу на АТ1-рецептор. Телміcартан селективно
зв’язується з АТ1-рецептором. Зв’язування є довготривалим.
Телміcартан не має спорідненості з іншими рецепторами, включаючи АТ2
та інші, менш вивчені АТ-рецептори. Функціональна роль цих рецепторів не
з’ясована, як і ефект їх можливої стимуляції ангіотензином II, рівні якого
підвищуються телмісартаном. Телміcартан зменшує рівні альдостерону у плазмі
крові. Телміcартан не знижує рівень реніну у плазмі крові та не блокує iонні канали. Телміcартан не інгібує ангіотензинперетворюючий ензим
(кініназа II), ензим, що також розкладає брадикінін. Тому не слід очікувати
потенціювання брадикінінсупроводжуючих побічних ефектів.

У людини телміcартан у дозі 80 мг майже повністю гальмує
підвищення артеріального тиску, спричинене ангіотензином II. Блокуючий ефект
зберігається протягом 24 годин і залишається відчутним до 48 годин.

Фармакокінетика.

Всмоктування. Телмісартан швидко адсорбується, але кількість
препарату, що адсорбується, неоднакова. Середня абсолютна біодоступність
телміcартану становить приблизно 50 %. При застосуванні Телмілаксу з їжею
зменшується площа під кривою «концентрація/час» (AUC) для телміcартану від
приблизно 6 % (40 мг) до 19 % (160 мг). Через 3 години після прийому
концентрація у плазмі крові стає такою ж, як і при застосуванні телмісартану
без їжі.

Лінійність/нелінійність. Вважають, що незначне зменшення
AUC не знижує терапевтичну ефективність. Немає лінійної залежності між дозою та
рівнем у плазмі крові. Сmax і меншою мірою
AUC збільшуються диспропорційно при дозах вище 40 мг.

Розподіл. Телміcартан значною мірою зв’язується з протеїнами
плазми (> 99,5 %),
головним чином з альбумінами та альфа-1 кислим глікопротеїном. Середній об’єм
розподілу (Vss) у стані рівноваги становить приблизно 500 л.

Метаболізм. Телміcартан метаболізується шляхом кон’югації до
глюкуроніду вихідної сполуки. Фармакологічна активність кон’югата не
встановлена.

Виведення. Телміcартан характеризується біекспоненціальною
фармакокінетичною кривою з термінальним періодом напіввиведення > 20 годин.
Максимальна концентрація в плазмі (Сmax) і меншою мірою AUC
зростають непропорційно до дози. Немає даних про клінічно значущу кумуляцію
телміcартану при застосуванні у рекомендованих дозах. Концентрації у плазмі
крові були вищі у жінок, ніж у чоловіків, без відповідного впливу на
ефективність.

Після перорального (та внутрішньовенного) введення
телміcартан майже повністю виводиться з калом, в основному як незмінена
сполука. Кумулятивна ниркова екскреція становить < 1 % дози. Загальний кліренс плазми (Сltot) високий (приблизно
1000 мл/хв) порівняно з печінковим кровотоком (близько 1500 мл/хв).

Особливі категорії пацієнтів.

Стать. Концентрація в плазмі (Сmax) та AUC у жінок приблизно в 3 та 2 рази відповідно вищі, ніж у чоловіків.

Пацієнти літнього віку. Фармакокінетика телміcартану не
відрізняється у пацієнтів літнього віку і віком до 65 років.

Пацієнти з порушенням функції нирок. У пацієнтів з
помірним до середнього та тяжким ступенем ниркової недостатності спостерігалося
збільшення в 2 рази концентрації в плазмі крові. Однак у пацієнтів з нирковою
недостатністю, які підлягали діалізу, спостерігалася низька концентрація в
плазмі крові. Телміcартан має високу спорідненість з протеїнами плазми у
пацієнтів з нирковою недостатністю та не може бути виведений діалізом. У
пацієнтів з нирковою недостатністю період напіввиведення не змінюється.

Пацієнти з порушеннями функції печінки. Фармакокінетичні
дослідження у пацієнтів з порушеннями печінки виявили зростання абсолютної
біодоступності приблизно до 100 %. У пацієнтів з печінковою недостатністю
період напіввиведення не змінюється.

Клінічні
характеристики.

Показання.

Гіпертензія.

Лікування есенціальної гіпертензії у дорослих.

Профілактика серцево-судинних захворювань.

Зниження захворюваності на серцево-судинні хвороби у пацієнтів з:

-
вираженими проявами
атеротромботичного серцево-судинного захворювання (ішемічна хвороба серця,
інсульт або захворювання периферичних артерій в анамнезі);

-
цукровим діабетом ІІ типу з діагностованим
ураженням органів-мішеней.

Протипоказання.

-
Гіперчутливість до діючої
речовини або до будь-якої допоміжної речовини препарату;

-
вагітним або жінкам, які планують
вагітність (див. розділи «Особливості застосування», «Застосування у період
вагітності або годування груддю»);

-
обструктивні захворювання жовчних
протоків;

-
тяжкі порушення функцій печінки.

Одночасне застосування телмісартану та аліскірену
пацієнтам з цукровим діабетом або порушеннями функції нирок (ШКФ < 60
мл/хв/1,73 м2) (див. розділи «Спосіб застосування та дози»,
«Особливості застосування», «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші
види взаємодій»).

Взаємодія з іншими лікарськими засобами та
інші види взаємодій.

Подвійна блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової системи (РААС)

Комбінація телмісартану та аліскірену протипоказана
для пацієнтів з цукровим діабетом та порушенням функції нирок (ШКФ < 60
мл/хв/1,73 м2) та не рекомендується для інших пацієнтів (див. розділ
«Протипоказання», «Особливості застосування»).

Клінічні дані показали, що подвійна блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової системи (РААС) за допомогою комбінованого
використання інгібіторів АПФ, блокаторів рецепторів ангіотензину ІІ або аліскірену
пов’язана з більш високою частотою таких побічних ефектів, як артеріальна
гіпотензія, гіперкаліємія і зниження ниркової функції (у тому числі гострої
ниркової недостатності), у порівнянні із застосуванням одного РААС-діючого
агента.

Дигоксин

При одночасному застосуванні телмісартану та
дигоксину відмічалися середні зростання пікових концентрацій дигоксину в плазмі
(на 49 %) та мінімальних концентраціях (на 20 %). На початку прийому, у разі
коригування дози та припинення прийому телмісартану слід вести моніторинг
рівнів дигоксину для їх підтримання у межах терапевтичного діапазону.

Як і інші препарати, які пригнічують ренін-ангіотензин-альдостеронову
систему, телмісартан може спровокувати гіперкаліємію (див. розділ «Особливості
застосування»). Ризик може збільшитись у разі застосування в комбінації з
іншими лікарськими засобами, які також можуть спровокувати гіперкаліємію
(замінники солі, що містять калій, калійзберігаючі діуретики, інгібітори
ангіотензинперетворюючого ферменту, антагоністи рецепторів ангіотензину ІІ,
нестероїдні протизапальні препарати (НПЗП, включаючи селективні інгібітори
ЦОГ-2), гепарин, імуносупресанти (циклоспорин або такролімус) та триметоприм).

Випадки гіперкаліємії залежать від пов’язаних з нею факторів ризику. Ризик
зростає у разі наведених вище терапевтичних комбінацій. Особливо високим є
ризик при комбінації з калійзберігаючими діуретиками та в поєднанні з
замінниками солі, що містять калій. Комбінація з інгібіторами АПФ або НПЗП,
наприклад, є менш ризикованою за умови чіткого дотримання застережень при
застосуванні.

Супутнє застосування не рекомендується.

Калійзберігаючі діуретики або калієві добавки. Антагоністи рецепторів ангіотензину ІІ, такі як телмісартан, зменшують
втрату калію, спричинену діуретиками. Калійзберігаючі діуретики, наприклад
спіронолактон, еплеренон, триамтерен або амілорид, харчові добавки, які містять
калій або калієвмісні замінники солі можуть призвести до значного зростання
концентрації калію в сироватці крові. Якщо супутнє застосування показане через
документально підтверджену гіпокаліємію, їх необхідно приймати з обережністю, часто
контролюючи рівень калію в сироватці.

Літій. При одночасному застосуванні літію з інгібіторами АПФ та
з антагоністами рецепторів ангіотензину ІІ, включаючи телмісартан, відзначались
оборотне підвищення концентрації літію у сироватці та токсичність. Якщо
застосування цієї комбінації є необхідним, рекомендується ретельний контроль
рівня літію у сироватці крові.

Супутнє застосування вимагає обережності.

Нестероїдні протизапальні препарати. НПЗП (тобто ацетилсаліцилова кислота в протизапальних дозах, інгібітори
ЦОГ-2 та неселективні НПЗП) можуть знижувати антигіпертензивну дію антагоністів
рецепторів ангіотензину ІІ.

У деяких пацієнтів з порушенням функції нирок (наприклад у хворих із
дегідратацією або пацієнтів літнього віку з порушенням функції нирок) комбінований
прийом антагоністів рецепторів ангіотензину ІІ та засобів, що пригнічують
циклооксигеназу, може призвести до подальшого погіршення функції нирок,
включаючи можливу гостру ниркову недостатність, яка зазвичай є оборотною. Тому
таку комбінацію слід застосовувати обережно, особливо пацієнтам літнього віку.
Пацієнти повинні отримувати адекватну кількість рідини. Необхідно зважити
можливість контролю функції нирок після початку одночасного лікування і
періодично після його закінчення.

В ході одного дослідження одночасне застосування телмісартану та раміприлу
призвело до підвищення в 2,5 раза AUC0-24 та Cmax для
раміприлу та раміприлату. Клінічна значущість цього явища невідома.

Діуретики (тіазидні або петльові
діуретики). Попереднє лікування високими дозами таких діуретиків, як фуросемід
(петльовий діуретик) і гідрохлоротіазид (тіазидний діуретик), може призвести до
дегідратації та ризику розвитку артеріальної гіпотензії на початку лікування
телмісартаном.

Слід узяти до уваги при супутньому застосуванні.

Інші антигіпертензивні засоби. Здатність
телмісартану знижувати артеріальний тиск може бути збільшена шляхом супутнього
застосування інших антигіпертензивних засобів.

З огляду на фармакологічні властивості баклофену та аміфостину можна
очікувати, що ці лікарські засоби можуть підсилити гіпотензивну дію всіх
антигіпертензивних засобів, включаючи телмісартан. Крім того, ортостатична
гіпотензія може погіршитися внаслідок вживання алкоголю, застосування
барбітуратів, наркотиків та антидепресантів.

Кортикостероїди (системне
застосування). Зниження антигіпертензивного ефекту.

Особливості застосування.

Під час вагітності протипоказано лікування антагоністами рецепторів
ангіотензину ІІ. Пацієнткам, які планують вагітність, необхідно перейти на
альтернативну антигіпертензивну терапію, що має встановлений профіль безпеки
для застосування під час вагітності. При встановленні вагітності лікування
антагоністами рецепторів ангіотензину ІІ необхідно терміново припинити та у
разі необхідності почати альтернативне лікування (див. розділи «Протипоказання»
та «Застосування у період вагітності або годування груддю»).

Печінкова недостатність. Телмілакс не
можна призначати хворим з холестазом, обструктивними захворюваннями жовчних
проток та тяжкою печінковою недостатністю (див. розділ «Протипоказання»),
оскільки телмісартан виводиться головним чином з жовчю. У пацієнтів із цими
захворюваннями зменшується печінковий кліренс телмісартану.

Телмілакс слід з обережністю застосовувати пацієнтам з печінковою
недостатністю легкого та середнього ступеня.

Реноваскулярна гіпертензія. Існує підвищений ризик серйозної
артеріальної гіпотензії та ниркової недостатності у пацієнтів з двобічним
стенозом ниркової артерії або стенозом ниркової артерії єдиної функціонуючої
нирки при лікуванні препаратами, які впливають на
ренін-ангіотензин-альдостеронову систему.

Ниркова недостатність та трансплантація нирки. При
застосуванні Телмілаксу пацієнтам із порушеннями функції нирок рекомендується
періодично контролювати рівень калію та креатиніну у сироватці крові. Досвіду
застосування Телмілаксу пацієнтам з нещодавньою трансплантацією нирки немає.

Зниження
внутрішньосудинного об’єму рідини. Симптоматична гіпотензія, особливо
після першої дози Телмілаксу, може виникати у пацієнтів зі зниженим
внутрішньосудинним об’ємом та/або рівнем натрію, що виник внаслідок інтенсивної
діуретичної терапії, дієти з обмеженням солі або діареї та блювання. Такі стани
слід скоригувати перед прийомом Телмілаксу. Перед початком лікування препаратом
Телмілакс необхідно нормалізувати рівень натрію та/або об’єм внутрішньосудинної
рідини.

Подвійна блокада
ренін-ангіотензин-альдостеронової системи.

Існують докази,
що супутнє застосування інгібіторів ангіотензинперетворюючого ферменту,
блокаторів рецепторів ангіотензину ІІ або аліскірену підвищує ризик гіпотензії,
гіперкаліємії і знижує ниркову функцію (аж до гострої ниркової недостатності).

Тому подвійна
блокада шляхом комбінованого застосування інгібіторів АПФ, блокаторів
рецепторів ангіотензину ІІ або аліскірену не рекомендуються (див. розділи «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій» та
«Фармакодинаміка»).

Якщо подвійна
блокада вважається абсолютно необхідною, її слід проводити тільки під наглядом
спеціаліста та за умови постійного ретельного моніторингу функції нирок, рівня електролітів
і артеріального тиску.

Інгібітори АПФ
і блокатори рецепторів ангіотензину ІІ не слід застосовувати одночасно  пацієнтам з діабетичною нефропатією.

Інші стани, що потребують стимуляції ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи.

У пацієнтів, судинний тонус яких та функція нирок
залежать головним чином від активності ренін-ангіотензин-альдостеронової
системи (таких як пацієнти з тяжкою застійною серцевою недостатністю або
вираженою хворобою нирок, включаючи стеноз ниркової артерії), прийом Телмілаксу
з іншими лікарськими засобами, що впливають на
ренін-ангіотензин-альдостеронову систему, може спричиняти гостру гіпотензію,
гіперазотемію, олігурію, зрідка –гостру ниркову недостатність (див. розділ
«Побічні реакції»).

Первинний альдостеронізм. Зазвичай пацієнти з первинним
альдостеронізмом не реагують на антигіпертензивні препарати, що діють шляхом
блокади ренін-ангіотензинової системи. Тому призначення телміcартану їм не
рекомендується.

Стеноз аортального та мітрального клапанів, обструктивна гіпертрофічна
кардіоміопатія. Як і при призначенні інших вазодилататорів, слід з
обережністю призначати препарат пацієнтам з діагностованим аортальним або
мітральним стенозом або обструктивною гіпертрофічною кардіоміопатією.

Пацієнти, які лікуються інсуліном або антидіабетичними лікарськими
засобами.

Під час лікування телмісартаном у таких пацієнтів
може розвинутися гіпоглікемія. У таких пацієнтів слід контролювати рівень
глюкози в крові, а також це слід враховувати при корекції дози інсуліну або
антидіабетичних лікарських засобів.

У пацієнтів,
хворих на цукровий діабет, з кардіоваскулярними ризиками (пацієнти, хворі на
цукровий діабет, з супутніми захворюваннями коронарних артерій) ризик розвитку
інфаркту міокарда з летальним наслідком і раптового кардіоваскулярного
летального наслідку може бути вищим при лікуванні антигіпертензивними
препаратами, такими як антагоністи рецепторів ангіотензину ІІ та інгібітори
АПФ. У пацієнтів, хворих на цукровий діабет, перебіг супутніх захворювань коронарних
артерій може бути безсимптомним і тому вони можуть бути недіагностованими.
Пацієнтів, хворих на цукровий діабет, слід ретельно обстежити, наприклад,
стресовим тестуванням, щоб виявити та лікувати супутні захворювання коронарних
артерій до того, як призначити препарат.

Гіперкаліємія. Застосування лікарських засобів, що впливають на
ренін-ангіотензин-альдостеронову систему, може викликати гіперкаліємію.

У хворих літнього віку, пацієнтів з нирковою недостатністю, хворих на
діабет, у пацієнтів, які одночасно отримують інші лікарські засоби, що можуть
підвищувати рівень калію, та/або у хворих із супутніми захворюваннями
гіперкаліємія може призвести до летального наслідку.

Перед розглядом питання про одночасне застосування лікарських засобів, які пригнічують
ренін-ангіотензинову систему, необхідно зважити співвідношення користі та
ризику.

Основні фактори ризику розвитку гіперкаліємії, які слід взяти до уваги:

-    цукровий діабет, ниркова
недостатність, вік понад 70 років;

-    комбінована терапія з одним чи кількома
іншими препаратами, що впливають на ренін-ангіотензин-альдостеронову систему,
та/або харчовими добавками, які містять калій. До препаратів або терапевтичних
груп лікарських засобів, які можуть спровокувати гіперкаліємію, належать
замінники солі, що містять калій, калійзберігаючі діуретики, інгібітори
ангіотензинперетворюючого ферменту, антагоністи рецепторів ангіотензину ІІ,
нестероїдні протизапальні препарати (НПЗП, включаючи селективні інгібітори
ЦОГ-2), гепарин, імуносупресанти (циклоспорин або такролімус) та триметоприм;

-    інтеркурентні прояви, особливо
дегідратація, гостра серцева декомпенсація, метаболічний ацидоз, погіршення
функції нирок, різке погіршення стану нирок (наприклад інфекційні
захворювання), клітинний лізис (наприклад гостра ішемія кінцівок, рабдоміоліз,
обширна травма).

Хворим групи
ризику необхідно проходити ретельний контроль сироваткової концентрації калію
(див. розділ «Взаємодія з іншими лікарськими засобами та інші види взаємодій»).

Етнічні відмінності. Як і всі інші
антагоністи рецепторів ангіотензину ІІ, телмісартан є явно менш ефективним для
зниження артеріального тиску у хворих негроїдної раси, ніж у представників
інших рас. Можливо, це пояснюється більшим поширенням низьких ренінових станів
у пацієнтів негроїдної раси, які страждають на артеріальну гіпертензію.

Інші. Як і при застосуванні будь-яких інших антигіпертензивних засобів, надмірне
зниження артеріального тиску у пацієнтів з ішемічною хворобою серця або
ішемічною кардіопатією може призвести до інфаркту міокарда або інсульту.

Застосування у
період вагітності або годування груддю.

Вагітність.

Лікарський засіб протипоказано застосовувати
вагітним або жінкам, які планують завагітніти. Якщо під час лікування цим
засобом підтверджується вагітність, його застосування необхідно негайно
припинити і, якщо необхідно, замінити іншим лікарським засобом, дозволеним до
застосування у вагітних.

Як відомо, застосування антагоністів рецепторів
ангіотензину ІІ протягом ІІ та ІІІ триместрів вагітності спричиняє
фетотоксичність у людини (порушення функції нирок, олігогідрамніоз, затримка
формування кісток черепа) і неонатальну токсичність (ниркова недостатність,
гіпотонія, гіперкаліємія). Якщо застосування антагоністів рецепторів
ангіотензину ІІ почали з другого триместру вагітності, рекомендується провести
ультразвукове обстеження функції нирок і кісток черепа плода. Стан немовлят,
матері яких приймали антагоністи рецепторів ангіотензину ІІ, необхідно ретельно
контролювати на наявність артеріальної гіпотензії (див. розділи «Протипоказання»
та «Особливості застосування»).

Годування груддю.

Через відсутність інформації щодо застосування препарату
Телмілакс у період годування груддю цей препарат не рекомендований для
застосування жінкам, які годують груддю. Перевага надається альтернативному
лікуванню з краще вивченим профілем безпеки, особливо при годуванні груддю
новонародженого або недоношеної дитини.

Фертильність.

У ході доклінічних досліджень не виявлено впливу
препарату Телмілакс на фертильність чоловіків та жінок.

Здатність впливати на швидкість реакції
при керуванні автотранспортом або іншими механізмами.

При керуванні автомобілем та іншими механічними
пристроями необхідно брати до уваги можливість виникнення запаморочення або
гіперсомнії.

Спосіб застосування та дози.

Лікування артеріальної гіпертензії.

Звичайна ефективна доза
телмісартану становить 40 мг на добу. Деяким пацієнтам може бути достатня
добова доза телмісартану 20 мг. У разі якщо артеріальний тиск не
знижується до бажаного значення, дозу телміcартану можна підвищити до 80 мг 1
раз на добу. Альтернативно телміcартан можна призначати в комбінації з
тіазидними діуретиками, такими як гідрохлоротіазид, які мають додатковий ефект
щодо зниження артеріального тиску при застосуванні з телмісартаном. При
вирішенні питання щодо підвищення дози слід мати на увазі, що максимальний
гіпотензивний ефект досягається через 4–8 тижнів від початку лікування.

Профілактика серцево-судинних захворювань.

Рекомендована доза становить 80
мг один раз на добу. Ефективність телмісартану у дозах менше 80 мг при
профілактиці серцево-судинних захворювань невідома.

Розпочинаючи лікування
телмісартаном з метою зниження серцево-судинних захворювань, рекомендується
проводити ретельний контроль артеріального тиску і у разі потреби коригувати
дозу препаратів, які знижують артеріальний тиск.

Особливі групи пацієнтів

Порушення функції нирок. Досвід лікування хворих з
нирковою недостатністю або хворих, які перебувають на гемодіалізі, обмежений.
Таким хворим рекомендується починати лікування з найнижчої початкової дози
телмісартану 20 мг (див. розділ «Особливості застосування»). Для хворих з
нирковою недостатністю легкого та середнього ступеня тяжкості потреби в
корекції дози немає.

Протипоказане одночасне застосування телмісартану
та аліскірену пацієнтам з цукровим діабетом або порушеннями функції нирок (ШКФ
< 60 мл/хв/1,73 м2) (див. розділ «Протипоказання»).

Порушення функції печінки. Телмілакс протипоказаний
пацієнтам із тяжкими порушеннями функції печінки.

Для пацієнтів із легкими або помірними порушеннями
функції печінки добова доза телмісартану не повинна перевищувати 40 мг 1 раз на
добу (див. розділ «Особливості застосування»).

Пацієнти літнього віку. Корекція дози не потрібна.

Спосіб застосування.

Телмілакс приймають 1 раз на добу перорально з достатньою кількістю рідини
незалежно від вживання їжі.

Таблетки слід зберігати в запаяному блістері для захисту від вологи.
Таблетки необхідно виймати з блістера безпосередньо перед застосуванням.

Діти.

Безпека та ефективність застосування препарату
Телмілакс дітям (віком до 18 років) не досліджувалися.

Передозування.

Інформація про передозування препарату обмежена.

Симптоми. Найбільш вираженими симптомами передозування телмісартану були гіпотензія
і тахікардія; також повідомлялося про брадикардію, запаморочення, підвищення
концентрації креатиніну в сироватці крові та гостру ниркову недостатність.

Терапія. Телміcартан не видаляється з організму гемодіалізом. Пацієнти повинні
перебувати під пильним контролем і отримувати симптоматичну та підтримуючу
терапію. Лікування залежить від часу, що пройшов після передозування, та
тяжкості симптомів. Рекомендується викликати блювання та/або зробити промивання
шлунка. При лікуванні передозування можна застосовувати активоване вугілля.
Необхідно часто перевіряти рівень електролітів та креатиніну в сироватці. При
виникненні артеріальної гіпотензії пацієнта слід покласти на спину та надати
допомогу, спрямовану на швидке поповнення об’єму рідини та солі в організмі.

Побічні реакції.

Серйозні побічні явища, що включають анафілактичну
реакцію та ангіоневротичний набряк, можливі в поодиноких випадках (від ≥
1/10000 до <1/1000), а також спостерігалася гостра ниркова недостатність.

Загальна частота побічних реакцій у пацієнтів з
артеріальною гіпертензією в ході контрольованих клінічних випробувань при
прийомі телмісартану зазвичай була зіставною з такою при прийомі плацебо (41,4
% порівняно з 43,9 %). Частота побічних реакцій не залежала від дози, не пов’язана зі статтю пацієнта, його
віком або расою. Профіль безпеки телмісартану у пацієнтів, яким застосовували препарат для профілактики
серцево-судинних захворювань, відповідав профілю безпеки, отриманому при
лікуванні пацієнтів з артеріальною гіпертензією.

Зазначені нижче побічні реакції
на препарат наведено на підставі результатів контрольованих клінічних
досліджень за участю пацієнтів з гіпертензією та постмаркетингових звітів. Цей
перелік також охоплює серйозні побічні реакції та побічні реакції, що призвели
до припинення застосування препарату у ході трьох довгострокових клінічних
досліджень за участю 21642 пацієнтів, які отримували телмісартан для
профілактики серцево-судинних захворювань протягом шести років.

Побічні реакції зазначаються відповідно до їх частоти:
дуже часто (³1/10); часто (від
1/100 до <1/10); нечасто (від 1/1000 до <1/100); рідко (від 1/10000 до
<1/1000); дуже рідко (<1/10000).

У кожній групі побічні реакції представлені в порядку
зменшення ступеня тяжкості.

Інфекційні захворювання та інвазії:

нечасто – інфекційні захворювання сечових шляхів (включаючи цистит), інфекції верхніх
дихальних шляхів (включаючи фарингіт і синусит);

рідко – сепсис, у т.ч. з летальним наслідком1.

З боку системи крові та лімфатичної системи:

нечасто – анемія;

рідко – еозинофілія, тромбоцитопенія.

З боку імунної системи:

рідко –
анафілактична реакція, гіперчутливість.

Порушення обміну речовин:

нечасто – гіперкаліємія;

рідко – гіпоглікемія (у
хворих на цукровий діабет).

Психічні розлади:

нечасто – безсоння, депресія;

рідко – занепокоєність.

З боку нервової системи:

нечасто – синкопе;

рідко – сонливість.

З боку органів зору:

рідко – порушення зору.

З боку органів слуху, вестибулярного апарату:

нечасто – вертиго.

З боку серця:

нечасто – брадикардія;

рідко – тахікардія.

З боку судин:

нечасто – артеріальна
гіпотензія2, ортостатична гіпотензія.

З боку дихальної системи, органів грудної клітки та
середостіння:

нечасто – диспное, кашель;

дуже рідко – інтерстиціальна хвороба легень4.

З боку травного тракту:

нечасто – абдомінальний біль, діарея, диспепсія, метеоризм, блювання;

рідко – сухість у роті,
дискомфорт у ділянці шлунка, дисгевзія.

Гепатобіліарні порушення:

рідко – порушення
функції печінки/печінкові розлади3.

З боку шкіри і підшкірної клітковини:

нечасто – свербіж, посилене потовиділення, висипання;

рідко – ангіоневротичний
набряк (у т.ч. з летальним наслідком), екзема, еритема, кропив’янка,
медикаментозний дерматит, токсичний дерматит.

З боку опорно-рухової системи та
сполучної тканини:

нечасто – біль у спині (наприклад ішіас), судоми м’язів, міалгія;

рідко – артралгія, біль у кінцівках, біль
у сухожиллі (симптоми, подібні до тендиніту).

З боку сечовидільної системи:

нечасто – порушення функції нирок, включаючи гостру ниркову недостатність.

Загальні порушення:

нечасто – біль у грудях, астенія (слабкість);

рідко – симптоми,
подібні до грипу.

Лабораторні дані:

нечасто – підвищення креатиніну в крові;

рідко – зниження рівня
гемоглобіну, підвищення сечової кислоти в крові, підвищення печінкових ензимів,
підвищення рівня креатинфосфокінази у крові.

1, 2, 3, 4  Див. розділ «Побічні реакції. Опис окремих побічних реакцій».

Опис окремих побічних реакцій

Сепсис. У дослідженні PRoFESS у пацієнтів, які приймали телмісартан,
спостерігався вищий рівень випадків сепсису, ніж у тих, хто отримував плацебо.
Це може бути як випадковістю, так і ознакою процесу, суть якого наразі
невідома.

Гіпотензія. Ця побічні реакція спостерігалася часто у пацієнтів з контрольованим
артеріальним тиском, які лікувалися телмісартаном для зниження серцево-судинних
захворювань додатково до стандартної терапії.

Порушення функції
печінки/печінкові розлади. За постмаркетинговими даними, більшість випадків
порушень функції печінки/печінкові розлади спостерігались у пацієнтів японської
національності. Пацієнти японської національності більш схильні до цих побічних
реакцій.

Інтерстиціальна
хвороба легень. Випадки інтерстиціальної хвороби легень спостерігалися
тимчасово при застосуванні телмісартану у період постмаркетингових
спостережень. Однак причинний взаємозв’язок не був встановлений.

Термін
придатності. 3 роки.

Умови
зберігання.

Зберігати в оригінальній
упаковці при температурі не вище 25 °С.

Зберігати у недоступному
для дітей місці.

Упаковка.

По 14 таблеток у
блістері, по 2 блістери у пачці з картону.

Категорія
відпуску. За рецептом.

Виробник.

ЛАБОРАТОРІОС ЛІКОНСА, С.А.

LABORATORIOS LICONSA, S.A.

Місцезнаходження виробника та його адреса
місця провадження діяльності.

Авда. Міралькампо, 7, Пол. Інд. Міралькампо, Асукека-де-Енарес, 19200,
Гвадалахара, Іспанія

Avda. Miralcampo, 7, Pol. Ind. Miralcampo, Azuqueca de Henares, 19200,
Guadalajara, Spain

Заявник.

М. БІОТЕК ЛІМІТЕД

M. BIOTECH
LIMITED

Місцезнаходження заявника.

Гледстоун Хауз, 77-79 Хай Стріт,
Егам ТВ20 9ГИ, Суррей, Велика Британія

Gladstone House, 77-79 High Street,
Egham TW20 9HY, Surrey, United Kingdom